Костюк Олександр Степанович
Костюк Олександр Степанович (6 вересня 1946, с. Карпилівка Рівненської області, нині Україна) — український поет.
![](../I/%D0%9E%D0%BB%D0%B5%D0%BA%D1%81%D0%B0%D0%BD%D0%B4%D1%80_%D0%9A%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%8E%D0%BA.png.webp)
Поет, краєзнавець, публіцист Олександр Костюк
Після Городоцької одинадцятирічки працював робітником. Був на строковій військовій службі. Із відзнакою закінчив Рівненський педагогічний інститут. Вчителював, тривалий час був на журналістській роботі. Нині — на творчій роботі.
Друкується в періодиці. Веде громадсько-політичну та пошуково-краєзнавчу роботу.
Поетичні збірки
- «Дівич-зілля»,
- «Полинове причастя»,
- «Лінія болю»,
- «Опіки серця»,
- «Аура»,
- «Акварелі сумної доби»,
- «Грані»
Автор нарисів про рідне село і національно-визвольні змагання — «Вічний причал» та "Імена, як стяги… "
- Село
- Світлій пам'яті матері
- Антоніни й батька Степана — ::::::: уродженців с. Карпиліки
- Автор
- Село
- На пагорбах, як на малих Бескидах,
- Поцяткувавши хатами зело,
- Стоїть віки, не сходячи з овиду,
- Моє слов'янське сонячне село.
- Були ж у тебе дні й не великодні,
- Було усе — і слава і хула …
- Із відчаєм боролись, як сьогодні,
- Не опустивши мудрого чола.
- Тобі клялись у чемності заброди
- А лицарів ти знаєш не усіх…
- Течуть, біжать століть бурхливі води —
- І праці, і змагань, і пліток, і інтриг.
- Але й у цім важкім коловороті
- Було снагою пращуру й мені,
- Хвала усім, хто зводить тебе в поті
- І хто згорів за тебе у вогні!
- 15.10.1994 р.
This article is issued from Wikipedia. The text is licensed under Creative Commons - Attribution - Sharealike. Additional terms may apply for the media files.