Керогаз
Керога́з[1] — побутовий нагрівальний прилад для готування їжі та інших потреб, який працює на гасі. Відрізняється від керосинки наявністю газозмішувача, де відбувається утворення запальної суміші (пари гасу). Діє аналогічно бензиновій запальничці.
![](../I/Kerogas-vmz.JPG.webp)
Слово керогаз є скороченням від слів керосин («гас») і газ, бо паливом там слугує газоподібна суміш — пара гасу.
Історія
Для готування їжі на гасі з початку XX ст. широко уживалися керосинки — гасові плитки, які працювали аналогічно гасовій лампі: один або кілька ґнотів горіли у пальнику, створюючи жар. Але керосинки мали низький ККД — на скип'ятіння літра води йшло до півгодини, а витрати палива були великими. Пошуки звільнення цих недоліків керосинок привели до винаходу керогаза. ККД цього приладу опинився набагато вищим: літр води він кип'ятив удвічі швидше, а витрачав всього 180 г гасу на годину. Керогаз менше коптів, запаху від нього теж було менше. Проте, на відміну від простої у застосуванні керосинки, керогаз є складнішим приладом. Для його запалення необхідно спочатку зняти конфорку з газозмішувачем, запалити ґніт, потім знову поставити газозмішувач і конфорку на місце. Маніпуляції з частинами керогаза, покритими гасом, приводили до того, що господарці доводилося після цього ретельно мити руки, щоб позбутися неприємного запаху. У 1950-60-х роки керогаз поступився місцем на кухні газовим плитам, у теперішній час він уживається переважно дачниками і туристами як безпечна заміна примуса. Сучасні керогази, поряд з гасом, можуть працювати також на дизельному паливі (солярогази).
Будова й уживання
![](../I/HK_Kerosene_Stove_HuoShuiLu_%E7%81%AB%E6%B0%B4%E7%88%90_3.JPG.webp)
![](../I/%D0%9E%D1%82%D0%BE%D0%BF%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D1%8B%D0%B9_%D0%BF%D1%80%D0%B8%D0%B1%D0%BE%D1%80_%D1%82%D0%B8%D0%BF_%D0%9A%D0%95%D0%A0%D0%9E%D0%93%D0%90%D0%97_%D1%841.JPG.webp)
![](../I/%D0%9E%D1%82%D0%BE%D0%BF%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D1%8B%D0%B9_%D0%BF%D1%80%D0%B8%D0%B1%D0%BE%D1%80_%D1%82%D0%B8%D0%BF_%D0%9A%D0%95%D0%A0%D0%9E%D0%93%D0%90%D0%97_%D1%842.JPG.webp)
Керогази випускалися у різних варіантах виконання: одно-, дво-, три- і чотириконфоркові, маленькі настільні і великі підлогові; з різними типами ґнотів: азбестовим і бавовняним. Найбільшого поширення набули одноконфоркові керогази.
Керогаз складається з підставки-піддона, балона (резервуара) для гасу, живильної трубки і газозмішувача з конфоркою. Балон має спеціальний клапан у нижній частині, а гніздо для балона — натискний штир (голку). При встановленні балона в гніздо штир входить у клапан і вони працюють аналогічно голковому клапану поплавцевого карбюратора, підтримуючи рівень гасу біля ґнота. З газозмішувачем балон з'єднується за допомогою живильної трубки, яка на деяких типах керогазів може міняти свій кут нахилу — для регулювання інтенсивності полум'я. Газозмішувач має вигляд двох перфорованих циліндрів, вставлених один в один: великого зовнішнього і малого внутрішнього. Отвори в їхніх стінках призначені для доступу кисню. Між циліндрами знаходиться ґніт, який має вигляд широкого кільця з бавовни чи азбестового волокна.
Принцип дії керогаза — горіння пари гасу, утвореної внаслідок його нагрівання. Для того, щоб гас нагрівся до температури, при якій він починає випаровуватися, необхідно попередньо розігріти газозмішувач. Для цієї мети і використовується ґніт, який знаходиться між подвійними стінками. Він горить тільки під час розпалювання, після займання гасової пари гасне. Під час роботи керогаза його функція — подавання гасу з нижньої частини газозмішувача у верхню, де відбувається горіння. Чим інтенсивніше полум'я, тим більше нагрівання і відповідно утворення пари гасу. Ця особливість дещо перешкоджає швидко міняти силу нагріву — кілька хвилин доводиться чекати, щоб газозмішувач трошки остигнув або розігрівся.
Для розпалення керогаза треба було наповнити балон гасом, встановити коліщатко-регулятор за стрілкою «більш» до відмови, припідняти газозмішувач за руків'я (на деяких типах керогазів — зняти конфорку і газозмішувач), запалити ґніт, поставити газозмішувач з конфоркою на місце. Через 5-7 хвилин, коли керогаз розігріється, відрегулювати полум'я. Розпалення старовинних керогазів було складнішим: треба було вийняти внутрішній циліндр газозмішувача, запалити ґніт і поставити циліндр на місце. Регулювання інтенсивності полум'я в керогазі здійснюється шляхом зміни рівня гасу у районі ґнота — за допомогою регулятора. Для того, щоб погасити прилад, треба повернути регулятор у напрямку «менш» до відмови, через кілька хвилин полум'я мало погаснути.
У керогазах уживалися бавовняні та азбестові ґноти. Потужність азбестового ґнота була удвічі більшою: 4 літри води керогаз з таким ґнотом доводив до кипіння за півгодини (керогаз з бавовняним — 55 хвилин).
В інструкціях зі застосування керогазів приписувалося не уживати у них замість гасу бензин та інше паливо; не проводити доливання гасу у резервуар під час роботи приладу; не гасити полум'я задуванням; не сушити над керогазом білизну, не переносити керогаз під час горіння.
Відмінності від інших гасових нагрівальних приладів
Солярогаз
Солярогаз — різновид керогаза, у якому, окрім гасу, може уживатися також дизельне паливо. Уживається здебільшого для обогріву нежилих приміщень (гаражів тощо).
Примітки
- Керогаз // Словник української мови : в 11 т. — К. : Наукова думка, 1970—1980.