Юджин Дебс
Юджин Віктор «Джин» Дебс (англ. Eugene Victor "Gene" Debs; 5 листопада 1855 — 20 жовтня 1926) — американський соціаліст, політичний активіст, профспілковий діяч, один із засновників профспілкової організації Індустріальні робітники світу і п'ятиразовий кандидат від Соціалістичної партії Америки на пост президента Сполучених Штатів[5]. Завдяки своїм балотуванням на пост президента, а також співпраці з робітничими рухами, Дебс став одним із найвідоміших соціалістів, які коли-небудь жили у Сполучених Штатах.
Юджин Дебс | |
---|---|
англ. Eugene V. Debs | |
![]() | |
Прізвисько | Convict Number 9653[1] |
Народився |
5 листопада 1855[2][3][…] Терре-Хот, Індіана, США[4] |
Помер |
20 жовтня 1926[2][3][…] (70 років) Елмгерст ·серцева недостатність |
Країна |
![]() |
Діяльність | політик, профспілковий діяч, антивоєнний активіст |
Знання мов | англійська[2] |
Напрямок | робітничий рух у США |
Посада | член Палати представників Індіаниd |
Партія | Соціалістична партія Америки і Демократична партія США |
Конфесія | християни |
Брати, сестри | Теодор Дебсd |
Автограф |
![]() |
Нагороди | |
Дебс народився у місті Терре-Хот, штат Індіана, у сім'ї іммігрантів з французького Ельзасу. У 14 років покинув школу і почав працювати, зокрема працював на залізниці, і незабаром почав громадську і політичну діяльність. На початку своєї політичної кар'єри Дебс був членом Демократичної партії. У 23 роки Дебса обрали міським секретарем (англ. сity clerk) Терре-Хота, а у 1884 році він був обраний членом Генеральної асамблеї штату Індіана і провів там два роки.
Дебс займався проспілковою роботою: спочатку працював із кількома меншими проспілками, зокрема Братством локомотивних кочегарів (Brotherhood of Locomotive Firemen). У 1888 році Дебс очолив свою профспілку у великому десятимісячному страйку проти CB&Q Railroad. Дебс грав важливу роль у заснуванні Американської залізничної профспілки (American Railway Union), однієї з перших американських індустріальних профспілок, та був серед ключових фігур загальнонаціонального залізничного страйку Пульмана, який вважається поворотним моментом для трудового законодавства у США. Після провалу цього страйку Дебс потрапив на шість місяців до в'язниці.
У в'язниці Дебс читав різноманітні праці із соціалістичної теорії, і за шість місяців він став переконаним прихильником міжнародного соціалістичного руху. Він був членом-засновником партії Соціальна демократія Америки (Social Democracy of America; 1897), Соціал-демократичної партії Америки (Social Democratic Party of America; 1898) та Соціалістичної партії Америки.
Дебс балотувався як кандидат у президенти США від соціалістів п'ять разів: у 1900 році (отримав 0.6 % загальнонаціональних голосів), 1904 році (3 %), 1908 році (2.8 %), 1912 році (6 %) і 1920 році (3.4 %); востаннє — перебуваючи у в'язниці. Також балотувався до Конгресу США від свого рідного штату Індіана у 1916 році.
«Люди могли слухати його годинами. „Дебс! Дебс! Дебс!“, кричали вони, коли його потяг зупинявся на станції. Його збиралися послухати десятки тисяч людей».[6]
Дебс був відомий за свій ораторський дар. Його промова, критична до участі Сполучених Штатів у Першій світовій війні, призвела до його другого арешту у 1918 році. Він був притягнутий до відповідальності за Законом про підривну діяльність 1918 року (Sedition Act of 1918) і присуджений до 10-річного ув'язнення. Президент Воррен Гардінг скоротив його ув'язнення у грудні 1921 року.
Дебс помер у 1926 році від серцевої недостатності; хвороба була результатом проблем зі здоров'ям, які виникли у нього під час перебування у в'язниці.
Примітки
- Eugene Debs Got 1 Million Votes For President—As Convict Number 9653 — 2016.
- Bibliothèque nationale de France Ідентифікатор BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- Encyclopædia Britannica
- Німецька національна бібліотека, Державна бібліотека в Берліні, Баварська державна бібліотека та ін. Record #119151499 // Німецька нормативна база даних — 2012—2016.
- Eugene V. Debs. Time. 1 листопада 1926. Архів оригіналу за 12 жовтня 2007. Процитовано 21 серпня 2007.
- Lepore, Jill. Eugene V. Debs and the Endurance of Socialism. The New Yorker. Процитовано 30 січня 2022.