Сугіхара Тіуне
Сугіхара Тіуне (яп. 杉原 千畝 Сугіхара Тіуне, Сугівара Семпо; 1 січня 1900 — 31 липня 1986) — японський дипломат, який служив на посаді віце-консула Японської імперії в Каунасі.
яп. 杉原 千畝 | |
---|---|
杉原千畝 | |
![]() | |
Прізвисько | Sempo і Japanese Schindler[1][2][3] |
Псевдо | Sempo Sugihara |
Народився |
1 січня 1900 Японська імперія, префектура Гіфу, округ Камо, місто Яоцу |
Помер |
31 липня 1986 (86 років) Японія Фудзісава, Канагава ·серцево-судинні захворювання |
Поховання |
![]() |
Країна |
![]() |
Національність | японці |
Діяльність | дипломат, консул |
Alma mater | Університет Васеда |
Знання мов | японська[4], російська, англійська, німецька, французька і китайська |
Конфесія | Синто |
У шлюбі з | Yukiko Sugiharad |
Діти (4) | Haruki Sugiharad |
Нагороди | |
Після приєднання Литви до Радянського Союзу, допоміг більш ніж 6000 польським і литовським євреям, які бігством втікали від переслідування нацистів, покинути країну, видаючи транзитні японські візи, за якими був можливий виїзд на Далекий Схід через територію СРСР. У 1985 році за внесок у порятунок євреїв від нацистів Ізраїлем було присвоєно Сугіхара почесне звання Праведника світу.[5][6]
Біографія
Народився в 1900 році в сім'ї Йосімідзу і Яцу Сугіхара. Батько хотів, щоб син став лікарем, але Тіуне відмовився від цього, навмисно проваливши іспити на медичний факультет.
У 1918 вступив до Університету Васеда, де вивчав англійську літературу. Однак завершити навчання він не зміг через нестачу коштів. У 1919 пройшов іспит на стипендію міністерства закордонних справ. Сугіхара був відправлений в Харбін, у той час центр російської еміграції, для вивчення російської мови. У Харбіні Тіуне знайомиться з православ'ям і воно настільки вражає його, що він приймає хрещення з ім'ям Павло (за іншими відомостями, Павлом звали священика, який його хрестив, а Тіуне отримав ім'я Сергій).
У 1924 почав роботу в японському посольстві в Харбіні, де перейшов у православ'я[7] під хрещеним ім'ям Павло. У 1924 році одружився з Клавдією Семенівною Аполлоновою. Вони розлучилися в 1935 році. Після закінчення навчання Сугіхара працював у МЗС Японії, а потім у МЗС Маньчжоу-го, досягнувши поста заступника міністра закордонних справ. Вів переговори з СРСР про покупку КСЗ японцями.
У 1936 році одружився з Юкіко Кікуті, яка народила йому трьох дітей. Під впливом чоловіка Юкіко теж приймає православ'я. У 1938 році працював в японському посольстві в Гельсінкі. У березні 1939 року Сугіхара був призначений віце-консулом у Каунасі, який тоді був столицею Литви. Він був першим японським дипломатом у Литві.
У 1960—1975 він жив у СРСР, працюючи представником японської компанії. У цей період він змінив своє ім'я на Семп Сугівара, щоб у ньому не впізнали колишнього заступника міністра закордонних справ Маньчжоу-го. У 1968 році Сугіхару знайшов один з врятованих ним євреїв, ізраїльський дипломат Йошуа Нішрі. У 1985 році Сугіхара було присвоєно почесне звання Праведника світу. За станом здоров'я він сам вже не зміг бути присутнім на почесній церемонії — за нього нагороду взяли дружина і син. Сугіхара і члени його сім'ї так само отримали постійне громадянство в Ізраїлі. У цьому ж році, через 45 років після тих подій, відповідаючи на запитання про мотиви видачі віз євреям, Сугіхара дав дві причини: по-перше, біженці теж люди, а по-друге — вони просто потребували допомоги.
Порятунок євреїв
Після нападу Німеччини на Польщу 1 вересня 1939 і початку Другої Світової Війни, у Литву від німців бігло безліч євреїв. Більшість з них відчайдушно намагалося виїхати далі від війни, що насувалася, але значна частина Європи вже була окупована нацистами, а більшість інших країн заборонили в'їзд єврейських біженців.
![](../I/1940_issued_visa_by_consul_Sugihara_in_Lithuania.jpg.webp)
Кількома людьми була вироблена наступна схема порятунку євреїв. Хоча Голландія вже була окупована, колонії ще залишалися під владою королеви Нідерландів. Голландський бізнесмен (який торгував електротоварами компанії Philips), консул Нідерландів у Литві Ян Звартендейк (Ян Цвартендійк) видавав євреям свідоцтва про те, що для в'їзду в голландську колонію Кюрасао в'їзна віза не потрібна, які служили певним замінником візи. Радянські дипломати погодилися пропускати людей з такими псевдовізамі через СРСР, але тільки за умови, що вони отримають і японську транзитну візу, так як на Далекому Сході вони могли виїхати з СРСР тільки через Японію. Японські транзитні візи видавав Тіуне Сугіхара. У один прекрасний ранок літа 1940 року Юкіко Сугіхара, дружина віце-консула Японії в литовському Каунасі, була розбуджена звуками, що доносяться з-за огорожі їх заміського будинку. Виглянувши з вікна, вона побачила натовп, що зібрався біля воріт консульства. Здавалося, ще трохи, і люди стануть брати штурмом огорожу саду. Назустріч їм крокував її чоловік, консул Японії в Литві Тіуне Сугіхара.
![]() |
"Це було жахливо, - згадувала Юкіко в бесіді з кореспондентом американської газети" Файненшл Таймс "Полом Абрахамс. - На площі біля будівлі консульства стояли сотні людей - чоловіків, жінок і дітей. Я пам'ятаю їхні очі - втомлені і відчайдушні. Жінки плакали. Маленька дівчинка сиділа в калюжі, змучена і перелякана ". | ![]() |
Люди, стовпилися біля воріт, вони були польськими євреями. Вони прийшли в Литву пішки, рятуючись від нацистського переслідування. Всім їм були потрібні транзитні візи, за допомогою яких вони могли б виїхати з Литви через Радянський Союз в Японію, і далі — в будь-яку іншу країну, яка їх прийме. Але отримати такі папери в той момент було практично неможливо — слідуючи інструкціям своїх урядів, американські, британські та французькі консульства категорично відмовили надати мігрантам транзитні візи. З 31 липня по 28 серпня 1940 Сугіхара займався тільки тим, що видавав візи біженцям. Незабаром у нього закінчилися бланки для віз, і він продовжував виписувати візи від руки за допомогою своєї дружини. На написання віз він витрачав весь свій час, працюючи по 18-20 годин на добу. Всього він виписав, за деякими оцінками, 2139 віз. З огляду на, що віза видавалася на сім'ю, можна вважати, що завдяки йому виїхало близько 6 тисяч осіб. Як підрахували в наші дні, загальне число дітей, онуків і правнуків біженців, врятованих дипломатами Японії та Голландії, перевищило 50 тисяч.
Коли Тіуне і Юкіко звільнили особняк, закривши консульство, вони ще три дні знімали номер в готелі і продовжували виписувати візи. Навіть сидячи в купе поїзда на Берлін, всі останні хвилини він виписував візи. А коли поїзд рушив, дипломат протягнув консульський штамп через вікно залишивши біженцям — і вони продовжили процедуру без нього, підробляючи підпис. На японському кордоні «спрацювали» не менше 400 віз з підробленими підписами.
Біженці, що отримали візи, перетинали радянський кордон і їхали через СРСР до Владивостока, де сідали на японські пароплави і відправлялися в Японію. Більшість з них було відправлено в Шанхай, де вони благополучно пережили війну. Частина виїхала в інші країни тихоокеанського регіону або залишилася в Японії.
Смерть
Сугіхара помер 31 липня 1986 року. Незважаючи на публічний розголос його дій Ізраїлем та іншими державами, він довгий час залишався практично невідомий в своїй рідній країні. І тільки на похоронах, де був присутній посол Ізраїлю в Японії і велика делегація євреїв з усього світу, сусіди дізналися про його подвиг. У даний час в архіві МЗС Японії в районі Ікура в центрі Токіо розташована постійна експозиція, присвячена Сугіхарі і його діяльності.
Праведник серед націй
Те, що зробив Сугіхара, вражає своїм масштабом. З 2139 власників віз Японії дісталися 2132 людини. За підрахунками, з урахуванням членів сімей і утриманців Сугіхара врятував від вірної загибелі від 6 до 10 тисяч чоловік. У березні 1941-го кілька сотень євреїв на пароплаві «Амакосу-мару» відбули з Владивостока до Японії для подальшої відправки в країни Північної і Південної Америки. Інші, діставшись до міст Кобе і Цуруга, пізніше рушили до Австралії. Остання група з 74 осіб покинула Владивосток в кінці квітня 1941 року.
Чому ж тоді ніхто після війни не згадував про Сугіхара? У якійсь мірі він сам того сприяв.
![]() |
За словами його вдови Юкіко, "після повернення до Японії ми нікому не говорили про те, що сталося в Литві. Ми навіть не знали, врятувався хто-небудь з тих, кому були видані візи" | ![]() |
Тільки в 1968 році, коли Сугіхара відшукали через посольство Ізраїлю в Токіо, колишній консул дізнався, що його труди не були марними. У 1985-му, за рік до своєї смерті, Сугіхара єдиний серед азіатів отримав вищу гуманітарну нагороду Ізраїлю — «Праведник серед націй».
![]() |
Нещодавно я була в Ізраїлі, і до мене підійшов хлопчик років п'яти або шести, - каже Юкіко Сугіхара. - Він сказав, що його не було б на світі, якби не мій чоловік, який врятував від смерті його діда. Тільки тоді я зрозуміла весь масштаб того, що зробив Тіуне. | ![]() |
Сьогодні близько 50 000 чоловік — каунаських біженців та їхніх нащадків — зобов'язані своїм життям Сугіхара. Все це — результат праці одного сміливого людини, протягом місяця видавав пропуски в життя своїми чорнилом і печаткою.
Примітки
- Hershenson R. Japanese Schindler' and 2,100 Visas for Jews // The New York Times / D. Baquet — Manhattan, NYC: The New York Times Company, A. G. Sulzberger, 1996. — ISSN 0362-4331; 1553-8095; 1542-667X
- Goldberg C. The Honors Come Late for a Japanese Schindler in Lithuania // The New York Times / D. Baquet — Manhattan, NYC: The New York Times Company, A. G. Sulzberger, 1995. — ISSN 0362-4331; 1553-8095; 1542-667X
- Zieve T. Japanese 'Schindler' A Model of Diplomacy at Holocaust Remembrance Event // The Jerusalem Post / Y. Katz — Israel: 2017. — ISSN 0792-822X
- Bibliothèque nationale de France Ідентифікатор BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- Японский «Шиндлер»: история Тиунэ Сагихара, консула в Каунасе. www.ves.lv. Процитовано 11 квітня 2016.
- История Тиуне на сайте Яд Вашем (рос.)
- Святой Тиуне. История жизни православного христианина, прозванного «Японским Шиндлером» — Православие.фм. pravoslavie.fm. Процитовано 11 квітня 2016.