Вітторіо де Сіка
Вітто́ріо де Сі́ка (італ. Vittorio De Sica; 7 липня 1901 — 13 листопада 1974) — італійський кінорежисер та актор, один з видатних діячів італійського та світового кіно. Він вважається одним із засновників неореалізму, і в той же час одним з великих режисерів та акторів італійської комедії.
Вітторіо де Сіка | |
---|---|
італ. Vittorio De Sica | |
![]() Зображення | |
Дата народження | 7 липня 1901 |
Місце народження | Сора (Лаціо, Італія) |
Дата смерті | 13 листопада 1974 (73 роки) |
Місце смерті | |
Поховання | |
Громадянство |
![]() |
Релігія | Католицька церква |
Професія | кінорежисер, актор |
Кар'єра | 1917—1974 |
Напрям | неореалізм |
Magnum opus | Викрадачі велосипедів, Умберто Д., Діти дивляться на нас, Диво в Мілані, Чочара, Шуша, Шлюб по-італійськи і Маддалена, ноль за поведінку |
Нагороди |
премія «Золотий глобус» за найкращий фільм іноземною мовою (1961, 1949) ![]() Премія "Блакитна стрічка" за найкращий іноземний фільмd Премія "Срібна стрічка" за найкращий сценарійd Нагорода кола кінокритиків Канзас-Сіті (1972 рік)d Премія Національної Ради кінокритиків США найкращому режисеруd Міжнародний кінофестиваль в Сан-Францискоd ![]() National Board of Review Award for Best Filmd |
IMDb | ID 0001120 |
![]() |
Життєпис
Вітторіо де Сіка народився в Сорі на вулиці Чіттаделла, в однойменному районі: в сім'ї Умберто (родом з Кальярі) та неаполітанки Терези Манфреді. Охрестили його в церкві Сан-Джованні Баттіста, де крім його загальновідомого ім'я Вітторіо його нарекли ще й Доменіко, Станіслав, Ґаетано, Сорано (на честь назви міста Сора). Його батько був співробітником місцевого відділення Банку Італії, а також писав до щомісячного видання Голос Лірі (італ. La voce del Liri) під псевдонімом Касіде (італ. Caside), що публікувався протягом 1909–1915 роках.[1]. Він мав хороші стосунки з батьком і був до нього сильно прив'язаний, Вітторіо де Сіка присвятив йому свій фільм Умберто Д., згодом Вітторіо буде казати, що його сім'я жила у «трагічній та благородній бідності».
Згодом він переїжджає з родиною в Неаполь, а після спалаху світової війни в 1914 році до Флоренції, де вже в 15 років бере участь як аматор у невеликих сценках для розваги солдатів, що в той час проходили лікування у військових госпіталях. Після цього переїжджає до Риму.
Дебютував у кіно 1918 року у віці 16 років. У 1924 році закінчив Високу комерційну школу, в яку він вступив за наполяганням батька. Після навчання з 1924 року грав у театрі Тетяни Павлової, з 1925 року в трупі Алміранте Манзіні. З 1927 року виступав на сцені в компанії акторів Луїджі Алміранте, Серджо Тофана і Джудитти Ріссоне. Грав переважно в комедіях і водевілях. З 1931 року активно знімається в кіно. Дебютував як режисер 1940 року.
Помер 13 листопада 1974 роки від раку легенів у французькій комуні Неї-сюр-Сен. Похований на римському кладовищі Кампо Верано.
Фільмографія
Актор
- 1953 : Хліб, любов і фантазія / Pane, amore е fantasia — офіцер карабінерів Каротенуто
- 1953 Мадам … / Madame de... — барон Фабріціо Донаті
- 1954 : Хліб, любов і ревнощі / Pane, amore е gelosia — офіцер карабінерів Каротенуто
- 1955 : Хліб, любов і... / Pane, amore e… — маршал Антоніо Каротенуто
- 1955 : Прекрасна мельничиха / (La bella mugnaia) — Дон Теофіло, губернатор
- 1955 : Знак Венери / Il segno di Venere — Маріо
- 1957 : Лікар і чаклун / (Il medico e lo stregone) — Антоніо Локоратоло
- 1957 : Прощавай, зброє! / (A Farewell to Arms) — майор Алесандро Рінальді
- 1957 : Граф Макс / (Il conte Max) — граф Макс Орсіні Варальдо
- 1959 : Генерал Делла Ровере / — (Il generale Della Rovere) — Вітторіо Емануеле Бардоне, відомий як «Грімальді»
- 1959 : Мораліст / (Il moralista) — президент
- 1960 : Поліцейський / (Il vigile) — мер
- 1967 : Італієць в Америці / (Un italiano in America) — Ландо Мароцці, «Мандоліно»
Режисерська фільмографія
Італійська назва | Український переклад | Примітки | Дата виходу |
---|---|---|---|
Rose scarlatte | Червоні троянди | Співрежисер разом з Джузеппе Амато, виконував роль Альберто Верані | 1940 |
Maddalena, zero in condotta | Маддалена, нуль за поведінку | Виконував роль Альфредо Гартман | 1940 |
Teresa Venerdì | Тереза-П'ятниця | Виконував роль доктора П'єтро Віньялі | 1941 |
Un garibaldino al convento | Гарібальдієць в монастирі | Виконував роль Ніно Біксіо | 1942 |
I bambini ci guardano | Діти дивляться на нас | 1944 | |
La porta del cielo | Ворота на небеса | 1945 | |
Sciuscià | Шуша | 1946 | |
Cuore | Серце | Співрежисер разом з Дюїльйо Колетті | 1948 |
Ladri di biciclette | Викрадачі велосипедів | 1948 | |
Miracolo a Milano | Диво в Мілані | 1951 | |
Umberto D. | Умберто Д. | 1952 | |
Villa Borghese | Вілла Боргезе | Співрежисер разом з Джанні Франколіні | 1953 |
Stazione Termini | Вокзал Терміні | 1953 | |
L'oro di Napoli | Золото Неаполя | 1954 | |
Il Tetto | Дах | 1956 | |
Anna di Brooklyn | Анна з Брукліна | Співрежисер разом з Карло Ластрікаті | 1958 |
La ciociara | Чочара | 1961 | |
Il Giudizio universale | Страшний суд | Виконав роль адвоката | 1961 |
I sequestrati di Altona | Відлюдники Альтони | 1962 | |
Boccaccio '70 | Боккаччо-70 | Режисер уривку La riffa (Лотерея) | 1962 |
Il Boom | Бум | 1963 | |
Ieri, oggi e domani | Вчора, сьогодні, завтра | 1963 | |
Matrimonio all'italiana | Шлюб по-італійськи | 1964 | |
Un monde nouveau | Новий світ | 1966 | |
Caccia alla volpe | Полювання на лиса | 1966 | |
Sette Volte Donna | Сім разів жінка | 1967 | |
Le streghe | Відьми | Режисер новели Una serata come le altre (Звичайна ніч) | 1967 |
Amanti | Коханці | 1968 | |
I Girasoli | Соняшники | 1970 | |
Il Giardino dei Finzi-Contini | Сад Фінці-Контіні | 1970 | |
Le Coppie | Пари | Режисер уривку Il Leone (Лев) | 1970 |
Dal referendum alla costituzione: Il 2 giugno | Від референдуму до конституції: другого червня | Документальний фільм | 1971 |
I Cavalieri di Malta | Мальтійські лицарі | Документальний фільм | 1971 |
Lo chiameremo Andrea | Назвемо його Андреа | 1972 | |
Una Breve vacanza | Коротка відпустка | 1973 | |
Il viaggio | Подорож | 1974 | |
Примітки
- Soraweb - Luoghi sacri - San Giovanni Battista. Текст «24-10-2010» проігноровано (довідка)