Мануїл Козачинський
Мануї́л Козачи́нський (чернече ім'я — Михаїл, нар. 1699, Ямпіль — пом. 15(4) серпня 1755 р., Білорусь) — український педагог, письменник, драматург. Один з фундаторів середньої й вищої школи в Сербії. Писав українською, польською, латинською та славеноруською мовами.
Мануїл Козачинський | |
---|---|
Народився |
1699 Ямпіль |
Помер |
1755 Слуцьк, Новогрудський повіт, Новогрудське воєводство, Велике князівство Литовське, Річ Посполита |
Поховання | Львівське Різдвяне |
Країна |
![]() |
Діяльність | журналіст |
Alma mater | Києво-Могилянська академія (1659—1817) |
Заклад | Національний університет «Києво-Могилянська академія» |
Конфесія | православ'я |
|
Біографія
Народився у подільському містечку Ямполі на Дністрі.
1733 року закінчив Києво-Могилянську академію.
Влітку 1733 року за поданням митрополита Київського та Галицького Рафаїла Заборовського надісланий до Сербії для створення шкіл. У подальші роки — викладач новозаснованої Карлівецької словенсько-латинської школи поблизу Белграда. Викладав риторику, поетику й латинську мову.
У 1735—1736 рр. — префект Карлівецької словенсько-латинської школи.
Автор п'єси «Трагедія сиреч печальная повість о смерті послєднєго царя сербського Уроша П'ятого і о падінні Сербського царства», яка поклала початок драматургії у Сербії. П'єса написана силабічним віршем словеноруською мовою з великою кількістю староукраїнських слів. Видана в Будапешті у 1798 р. Вона відтворює розквіт і падіння Сербської держави у XIV ст. та життя сербів під Австрією у XVIII ст.
Влітку 1738 р. Козачинський повертається до Києва і оселяється у Видубицькому монастирі.
З 1739 р. викладав філософію в Києво-Могилянській академії. У 1742 р. префект Академії.
До того часу належать прозові і драматичні твори Козачинського київського періоду.
Влітку 1746 р. Козачинський залишив педагогічну роботу і повернувся до Видубицького монастиря. Восени того ж року його призначили ігуменом Гадяцького Червоногірського монастиря, а у вересні 1748 р. — архимандритом православного Слуцького монастиря у Речі Посполитій (Білорусь). Там він прожив до смерті, яка настала 15(4) серпня 1755 р.
Джерела та література
- Козачинський, Мануйло // Філософський енциклопедичний словник / В. І. Шинкарук (гол. редкол.) та ін. — Київ : Інститут філософії імені Григорія Сковороди НАН України : Абрис, 2002. — 742 с. — 1000 екз. — ББК 87я2. — ISBN 966-531-128-X.
- К. В. Колибанова. Козачинський Мануїл Олександрович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2007. — Т. 4 : Ка — Ком. — С. 430. — 528 с. : іл. — ISBN 978-966-00-0692-8.
- ПРОСВІТИТЕЛЬ СЕРБІЇ. М. КОЗАЧИНСЬКИЙ
- Козачинський Михайло (Мануїл) Олександрович Тофтул М. Г. Сучасний словник з етики. — Житомир: Вид-во ЖДУ ім. І. Франка, 2014. — 416с. ISBN 978-966-485-156-2
- Стратій Я. Козачинський Мануйло Олександрович, у чернецтві — Михайло (1699 — 04.08.1755) // Філософська думка в Україні: Біобібліографічний словник. — К., 2002. — С. 100-101. (Із сайту Ізборник).
- Козачински Мануил/Емануил | Енциклопедија Српског народног позоришта (також за цим посиланням)
- Ерчић В. Мануил (Михаил) Козачинскиј и његова Траедокомедија. — Нови Сад — Београд, 1980. — 765 с.
- Євген Пащенко. Українсько-сербські зв’язки доби бароко. XVII – XVIII ст. — К. : Освіта України, 2017. — 308 с.
Посилання
- Козачинський Мануїл // Українська музична енциклопедія. Т. 2: [Е – К] / Гол. редкол. Г. Скрипник. — Київ : Видавництво Інституту мистецтвознавства, фольклористики та етнології НАН України, 2008. — С. 468-469.
- Козачинський Михайло // Українська Релігієзнавча Енциклопедія