Маріон Котіяр
Маріо́н Котія́р (фр. Marion Cotillard; нар. 30 вересня 1975, Париж, Франція) — французька акторка театру, телебачення та кіно. Володарка премій Оскар, Золотий глобус та BAFTA. Кавалерка та офіцерка ордена мистецтв та літератури.
Маріон Котіяр | ||||
---|---|---|---|---|
фр. Marion Cotillard | ||||
![]() | ||||
Ім'я при народженні | Marion Cotillard | |||
Народилася |
30 вересня 1975[1][2][…] (46 років) Париж, ![]() | |||
Громадянство |
![]() | |||
Діяльність | акторка/співачка | |||
Роки діяльності | 1993 — дотепер | |||
Батьки |
Jean-Claude Cotillardd Niseema Theillaudd | |||
IMDb | ID 0182839 | |||
Нагороди та премії | ||||
| ||||
![]() | ||||
![]() |
За роль у стрічці «Довгі заручини» (2004) отримала премію «Сезар» у номінації «Найкраща акторка другого плану». 2008 року удостоєна премії «Оскар» у номінації «Найкраща акторка» за фільм «Життя у рожевому кольорі», в якому виконала роль Едіт Піаф. Маріон Котіяр стала другою акторкою, що здобула премію «Оскар» за роль у фільмі іноземною мовою. Раніше цей рекорд утримувала Софі Лорен, володарка «Оскар» 1962 року. Також за фільм «Життя у рожевому кольорі» Котіяр отримала премію «Золотий глобус» у номінації «Найкраща жіноча роль (комедія або мюзикл)» і премію Британської академії телебачення та кіномистецтва (BAFTA) у номінації «Найкраща акторка».
Життєпис
Дитинство
Народилася 30 вересня 1975 року в Парижі в сім'ї акторки театру, та театрального актора, режисера, засновника театральної трупи «Котіяр» і викладача у школі акторської майстерності. Дитинство Маріон пройшло в Орлеані, департамент Луаре, де вона навчалася в Консерваторії драматичного мистецтва і відвідувала курси співу. Однак професія батьків відіграла свою роль — вже у шестирічному віці Маріон стала з'являтися на сцені — або подавала репліки матері, або грала в дитячих п'єсах, які спеціально для неї ставив батько.
Початок кар'єри
1994 року Котійяр знялася в епізоді («Нікуди бігти») американського телесеріалу «Горець». Після цього почала зніматися в кіно і на телебаченні. Першою на великому екрані стала роль Матильди у фільмі «Історія хлопчика, який хотів, щоб його поцілували» Філіпа Ареля про життя молодого і самотнього студента Рауля, який мріє про кохання і перший поцілунок. У тому ж році Котійяр отримала одну з головних ролей у молодіжному серіалі «Крайня межа», про життя студентства французького спортивного інституту. 1996 року виконала роль другого плану в драмі Арно Деплешена «Як я обговорював … (моє сексуальне життя)» та науково-фантастичній комедії Колін Серро «Зелена красуня». Попри ці спроби здобути нішу у французькому кіно в акторській кар'єрі Котійяр почався застій.
Кіно-прорив
1997 року за роль у театральній постановці «Припинена справа» (фр. Affaire classée) Котійяр отримала престижну театральну нагороду. Тоді ж її затвердили на роль Лілі Бертіно, нареченої головного героя, у комедійному бойовику Жерара Піреса «Таксі», сценаристом і продюсером якого виступив Люк Бессон. Ця пригодницька стрічка із захоплюючими гонками вулицями Марселя стала одним з найуспішніших фільмів Франції 1990-х і отримала широку міжнародну популярність, а Котійяр стала відома французькій та іноземній аудиторії, а також номінована за гру на головну кінопремію французького кіно, «Сезар», як найперспективніша акторка. В 2000 та 2003 роках вона продовжила роботу в тій же ролі у двох продовженнях франшизи, «Таксі 2» і «Таксі 3».
Після «Таксі» Котійяр утвердилася у французькому кінематографі і стала отримувати численні пропозиції. Серед помітних фільмів того часу з її участю історична любовна драма Франсіса Рессерса «Війна в горах» і військова драма П'єра Грімблата «Ліза». У 2000 році Котійяр була членкинею журі на фестивалі фантастичного кіно в Жерарме. У 2001 Котіяр зіграла свою першу головну кінороль в мелодрамі Жиля Паке-Бренне «Милі штучки», де зобразила відразу двох сестер-близнят Марі і Люсі. Обидві ролі вимагали від акторки співу у фільмі, для чого вона додатково пройшла місячні курси вокалу, вже маючи за плечима певну музичну освіту. За цей фільм Котіяр знову номінована на «Сезар» як найбільш обіцяюча акторка.
Хоча Котіяр в основному більш відома у Франції, картини з її участю принесли їй світову популярність. Вона знялася у трилері Гійома Нікло «Приватне розслідування» і в романтичній комедії Яна Самуеля «Закохайся в мене, якщо наважишся», де продемонструвала вміння створити зворушливе та романтичне амплуа протагоністки. За гру отримала премію найкращій акторці на кінофестивалі в Ньюпорт-Біч. У 2003 Котійяр знялася у своєму першому великому іноземному фільмі в роді Жозефіни, вагітної невістки головного героя фантастичної трагікомедії Тіма Бартона «Велика риба», де зібрався дуже серйозний акторський ансамбль з Юеном Мак-Грегором, Альбертом Фінні, Геленою Бонем Картер, Денні ДеВіто, Стівом Бушемі та Джессікою Ленг.
На вершині кар'єри
Співпраця з режисером Жан-П'єром Жене стала апогеєм у кар'єрі Котійяр. У своїй драмі про Першу світову війну «Довгі заручини» 2004 року Жене розповідає історію молодої дівчини Матильди (Одрі Тоту), яка шукає зниклого нареченого, засудженого на смерть разом з ще чотирма солдатами за умисне нанесення собі каліцтв зі страху перед битвою. Маріон Котіяр зіграла Тіну Ломбарді, колишню повію, яка також шукає коханого, який загинув на війні, і Тіна зганяє гнів і розпач на обвинувачуваних, домагаючись їхньої смерті. Цю роль Котійяр виконала дуже життєво і, як зазначає режисер в аудікоментарях до фільму, під час фільмування переживала сильне емоційне напруження. За відмінну гру Котіяр отримала премію «Сезар» у номінації «Найкраща акторка другого плану».
Після міжнародного успіху «Довгих заручин» Котійяр стала однією з найбільш жаданих акторок французького кіно. У 2005 році вийшло шість фільмів з її участю, а в листопаді 2006-го відбулася прем'єра романтичної комедії Рідлі Скотта «Хороший рік», у якій Котіяр зіграла одну з головних ролей у парі з Расселом Кроу. В 2007 з'явилася на екрані в образі знаменитої французької співачки Едіт Піаф у фільмі «Життя в рожевому кольорі». На цю роль її обрали із сотень акторок. За фільм Котіяр отримала премію «Золотий глобус» у номінації «Найраща жіноча роль (комедія або мюзикл)» та «Оскар» за «Найкращу жіночу роль».
Цікаві факти
- Через зовнішню схожість Маріон іноді плутають з вокалісткою гурту Flyleaf Лейсі Штурм.
- Котіяр — переконана борчиня за екологію, вона представник організації «Грінпіс».
- Маріон велика прихильниця канадського рок-співака Гокслі Воркмена, вона знялася у двох його кліпах.
- У Маріон є два молодших брати-близнюки, Квентін і Гійом. Перший — скульптор і художник, другий — письменник.
Фільмографія
![](../I/Marion_Cotillard_Studio_Harcourt_1999_(without_signature).jpg.webp)
Рік | Українська назва | Оригінальна назва | Роль | |
---|---|---|---|---|
1995 | ф | Історія хлопчика, який хотів, щоб його поцілували | L 'histoire du garçon qui voulait qu'on l'embrasse | |
1995 | ф | Заборонене відео | Snuff Movie | |
1996 | ф | Comment je me suis disputé … (ma vie sexuelle) | ||
1996 | ф | Хлоя | Chloé | |
1996 | ф | Зелена красуня | La belle verte | |
1996 | ф | Щасливі 13 | La mouette | |
1998 | ф | Таксі | Taxi | |
1998 | ф | Старіти заборонено | Interdit de vieillir | |
1999 | ф | Війна в горах | La Guerre dans le Haut Pays | |
1999 | ф | Фурія | Furia | |
1999 | ф | Блакить до самої Америки | Du bleu jusqu'en Amérique | |
2000 | ф | Маркіз | Le Marquis | |
2000 | ф | Таксі 2 | Taxi 2 | |
2001 | ф | Бумер | Boomer | |
2001 | ф | Ліза | Lisa | |
2001 | ф | Милі штучки | Les jolies choses | |
2002 | ф | Приватне розслідування | Une affaire privée | |
2003 | ф | Таксі 3 | Taxi 3 | |
2003 | ф | Закохайся в мене, якщо наважишся | Jeux d'enfants | Софі |
2003 | ф | Велика риба | Big Fish | |
2004 | ф | Невинність | Innocence | |
2004 | ф | Довгі заручини | Un long dimanche de fiançailles | |
2005 | ф | Еді | Edy | |
2005 | ф | Кавалькада | Cavalcade | |
2005 | ф | Кохання в повітрі | Ma vie en l'air | |
2005 | ф | Марія | Mary | |
2005 | ф | При всій повазі до Вас | Sauf le respect que je vous dois | |
2005 | ф | Чорний ящик | La boîte noire | |
2006 | ф | Ти і я | Toi et moi | |
2006 | ф | Чесна гра | Fair Play | |
2006 | ф | Хороший рік | A Good Year | |
2007 | ф | Життя у рожевому кольорі | La vie en rose | Едіт Піаф |
2007 | ф | Таксі 4 | Taxi 4 | |
2009 | ф | Вороги суспільства | Public Enemies | |
2009 | ф | Останній політ | Le dernier Vol | |
2009 | ф | Дев'ять | Nine | |
2010 | ф | Початок | Inception | Мол Кобб |
2010 | ф | Маленька брехня на спасіння | Les petits mouchoirs | |
2011 | ф | Опівночі в Парижі | Midnight in Paris | |
2011 | ф | Зараза | Contagion Dr. Leonora Orantes | |
2012 | ф | Темний лицар повертається | The Dark Knight Rises | Міранда Тейт/Талія аль Гул |
2013 | ф | Фатальна пристрасть | The Immigrant | |
2014 | ф | Два дні, одна ніч | Deux jours, une nuit | |
2015 | ф | Макбет | Macbeth | |
2016 | ф | Ілюзія кохання | Mal de pierres | Гебріел |
2016 | ф | Це всього лиш кінець світу | Juste la fin du monde | Катерина |
2016 | ф | Шпигуни-союзники | Allied | Маріанна Босежур |
2017 | ф | Кредо вбивці | Assassin's Creed | Софія Райлін |
2017 | ф | Привиди Ісмаеля | Les fantômes d'Ismaël | Карлотта Блум |
2017 | ф | Рок-н-рол | Rock'n Roll | Маріон Котіяр |
2018 | ф | Обличчя ангела | Gueule d'ange | Марлен |
2019 | ф | Ми закінчимо разом | Nous finirons ensemble | Марі |
2020 | ф | Дулітл (фільм, 2020) | Dolittle | голос Туту (лисиця) |
2021 | ф | Аннетт | Annette | Енн |
2022 | ф | Астерікс і Обелікс: Шовковий шлях | Astérix et Obélix : L'Empire du Milieu | Клеопатра |
Визнання
У 2010 році Маріон Котіяр було нагороджено Орденом мистецтв та літератури (кавалер)[3][4].
Примітки
- Person Profile // Internet Movie Database — 1990.
- SNAC — 2010.
- Nomination ou promotion dans l'ordre des Arts et des Lettres juillet 2007. Ministère de la Culture et de la Communication (фр.). 12.04.2010. Процитовано 0.11.2015.
- L'Express Remise du 15 mars 2010 par le ministre de la culture Frédéric Mitterrand des insignes de chevalier dans l'ordre des Arts et des Lettres à Marion Cotillard 18 березня 2010.
Посилання
- Маріон Котіяр(укр.) на сайті Kino-teatr.ua
- Маріон Котіяр на сайті IMDb (англ.)
- Офіційний сайт сім'ї Котіяр (фр.)(англ.)
- Російськомовний фан-сайт Маріон Котіяр (рос.)