Спесивцева Ольга Олександрівна
Ольга Олександрівна Спесивцева (6 [18] липня 1895 Ростов-на-Дону, Російська імперія — 16 вересень 1991 року, Нью-Йорк, США) — російська прима-балерина[4].
![](../I/Olga_Spessiva_in_Swan_Lake_costume%252C_1934_photographer_Sydney_Fox_Studio%252C_3rd_Floor%252C_88_King_St%252C_Sydney.jpg.webp)
Спесивцева Ольга Олександрівна | |
---|---|
![]() | |
Народилася |
18 липня 1895[1][2][3] Ростов-на-Дону, Російська імперія |
Померла |
16 вересня 1991[1][2][…] (96 років) Нью-Йорк, США |
Поховання | Novo-Diveevo Russian Orthodox Cemeteryd |
Країна |
![]() ![]() ![]() |
Діяльність | хораографиня, артист балету, балерина |
Alma mater | Академія російського балету імені А. Я. Ваганової |
Знання мов | англійська[1] |
Біографія
Ольга Спесивцева народилася в Ростові-на-Дону 6 (18) липня 1895[5].
Батько був провінційним театральним актором. У сім'ї, крім Ольги, було ще четверо дітей. Коли Ользі виповнилося шість років, батько помер від туберкульозу, залишивши без засобів до існування велику сім'ю. Мати Устина Марківна, не в силах прогодувати всіх, змушена була віддати в дитячий притулок при будинку ветеранів сцени трьох старших дітей: Анатолія, Зінаїду і Ольгу. Туди брали дітей — акторських сиріт на повне утримання. Всі троє пізніше були прийняті в Санкт-Петербурзьке театральне училище.
У Петербурзькому театральному училищі Ольга навчалася в балетному класі К. М. Кулічевської. Вже на випускному спектаклі Спесивцева показала себе талановитою класичною балериною. "Найбільш здатної з молодих дочок Терпсіхори вважають Спесивцеву, яку відзначили на екзаменаційному спектаклі в балеті " Казка Білої ночі "", — повідомляла «Петербурзька газета». Закінчивши училище в 1913 році, вона тут же була прийнята на петербурзьку сцену імператорської балетної трупи, дебютувавши на сцені Маріїнського театру в балеті «Раймонда», виконувавши одну з невеликих партій. Надалі своє мистецтво удосконалювала у Катерини Вазем і Агрипини Ваганової.
Бачачи безумовний дар юної балерини, Фокін запросив її працювати з ним в Америці. Однак до цього часу вона знайомиться з літературним і балетним критиком-модерністом А. Л. Волинським, який мав на балерину величезний творчий вплив, а незабаром став її цивільним чоловіком. Волинський був прихильником класичного балету і відкидав нововведення та балетні реформи, і Ольга Спесивцева під його впливом відмовилася від співпраці з Фокіним. Але через рік після відмови Фокіну і через три роки після початку балетної кар'єри вже гастролювала з «Російським балетом Дягілєва» в США. Вона стала партнеркою Ніжинського в «Сильфіда» та «Привиді троянди». Слава про цей балетний дует перетнула всі межі і намітила абсолютно нові рубежі для зовсім ще юної виконавиці[6].
З 1918 року вона вже ведуча танцівниця, а з 1920 — прима-балерина Маріїнського театру. З 1919 року Ольга Спесивцева почала займатися у Ваганової, і ці заняття та передача досвіду старшої балерини справили величезний вплив. У 1919 році, коли країні було зовсім не до балету, Ольга Спесивцева під керівництвом Ваганової підготувала головні партії в балетах «Жизель» і «Лебедине озеро». У тому ж році до її репертуару додаються «Корсар», «Баядерка» і улюблена нею, одна з найкращих ролей — Есмеральда. Велике навантаження призводить до хвороби — починається туберкульоз. Повертається на сцену вона в травні 1921 року[7].
Розлучившись з Якимом Волинським незабаром після приходу більшовиків до влади, вона стала дружиною працівника Петросовета Бориса Каплуна, який допоміг їй емігрувати разом з матір'ю в 1923 році до Франції[8], де протягом 1924—1932 років виступала в паризькому «Гранд-Опера», ставши ведучою запрошеною балериною Паризької Опери. Одночасно з роботою в Парижі вона знаходить час для гастролей. На гастролях 1927 року в Італії вона танцює «Жар-птицю», «Лебедине озеро», «Весілля Аврори». У тому ж році Джордж Баланчин спеціально для неї поставив балет «Кішка» на музику Анрі Соге. Повернувшись до Гранд Опера, Ольга Спесивцева взяла участь в балеті «Трагедія Соломії» на музику Ф. Шмітта і Н. Гуеро. Після того, як пост головного балетмейстера зайняв Серж Лифар, вона виконувала партії в його балетах «Творіння Прометея», «Вакх і Аріадна». Її французькими партнерами були російські артисти Вацлав Ніжинський і Серж Лифар, а також прихований за російським псевдонімом Антон Долін англійський артист Сідні Френсіс Патрік Чіппендалл Хілі-Кей (Healey-Kay); через багато років Лифар і Долін написали мемуарні книги про її трагічну долю. Там же вона вийшла заміж ще раз — за російсько-французького танцівника і педагога Бориса Князєва.
З 1932 року Спесивцева працює з трупою Фокіна в Буенос-Айресі, а в 1934 році, як зірка, вона відвідує Австралію в складі колишньої трупи Анни Павлової, якою на той час керує Віктор Дандре. А в цей час її мати в Парижі, не дочекавшись повернення дочки з далекої гастрольної поїздки, їде в Росію[9] .
Напружене життя і невизначеність призводять балерину в розпач і підривають її психічне здоров'я. Вона з Борисом Князєвим відкриває невелику студію, пробує свої сили в педагогіці, намагається поставити спектакль силами учнів. Однак балетної педагогікою займається в першу чергу не вона, а чоловік. Через деякий час вони розлучаються.
Останній її виступ в Парижі відбувся в 1939 році і після цього вона переїжджає до США.
У неї вже давно стали проявлятися симптоми психічного захворювання. У 1943 році ознаки хвороби проявилися особливо важко, вона все більше втрачала пам'ять. Балерина змушена була припинити балетну кар'єру. 20 років життя (з 1943 до 1963) вона провела в психіатричній лікарні, пам'ять поступово відновилася і видатна балерина одужала. Однак повернутися до сцени вона вже не могла за віком.
Останні роки вона жила в пансіоні на фермі Толстовського фонду (Tolstoy Foundation, Inc.), створеного молодшою дочкою письменника Льва Толстого Олександрою Львівною Толстой, в маленькому провінційному місті Веллі Котедж (англ. Valley Cottage) в штаті Нью-Йорк графства Рочестер, поблизу міста Нью-Йорка.
Маріс Лієпа, який відвідав Ольгу Спесивцева в США, залишив спогад про цю зустріч:
"Маленька кімнатка з майже спартанською обстановкою: кушетка, стіл, шафа та умивальник становили все її оздоблення. Нарешті до нас вийшла дуже витончена, з класичної, тобто гладкою, балетною зачіскою жінка, з широко розкритими збудженими очима. Вона привіталася, розцілувала нас усіх по черзі, сказала, що весь ранок страшенно хвилювалася, коли дізналася, що в гості до неї їдуть Уланова і Долин … Вона сказала, що погано себе почуває, тому що наближається Великдень, а великий пост надзвичайно послабив її, і, коли ми піднесли їй троянди, вона розчулилася і розплакалася невтішно, і ми мимоволі відчули себе так, немов зробили нетактовність … ми поїхали повні жалю і співчуття до долі відомої свого часу балерини. Справа була навіть не в хвороби, справа була в безвиході і самоті, якими віяло від її притулку і від усієї її маленької, що зберегла витонченість фігурки ".
Померла 16 вересня 1991. Похована на російському кладовищі в Ново-Дівєєві.
Обраний репертуар
![](../I/Olga_Spessivtseva_in_1917.jpg.webp)
- «Жізель» А. Адана — Жизель
- «Лебедине озеро» П. І. Чайковського — Одетта-Оділлія
- «Корсар» на музику А. Адана, Л. Деліба, Р. Дриго, Ц. Пуні
- 1919 — « Баядерка» Л. Мінкуса — Никия
- « Есмеральда» на музику Ц. Пуні, Р. Глієра, С. Василенко — Есмеральда
- «Лускунчик» П. І. Чайковського
- « Шопеніана» («Сильфіди») на музику Ф. Шопена в хореографії М. М. Фокіна — Солістка
- « Бачення троянди» («Привид троянди») — Дівчина
- «Пахіта» Л. Мінкуса
- « Дочка фараона» Ц. Пуні — Аспіччія (Рамзея)
- 1919 — « Спляча красуня» П. І. Чайковського — Аврора, Фея діамантів, Принцеса Флоріна
- « Евнікії» на музику А. В. Щербачева в хореографії М. М. Фокіна — Подруга Евнікії
- 1917 — «Ерос» на музику Серенади для струнного оркестру до мажор П. І. Чайковського в хореографії М. М. Фокіна — Дівчина
- 1927 — «Жар-птиця»
- «Коник-Горбоконик» Ц. Пуні — Цар-дівиця
- «Кішка» на музику А. Соге, балетмейстер Дж. Баланчин
- «Трагедія Соломії» Н. Гуерра, балетмейстер Дж. Баланчин — Соломія
- «Святковий вечір» Л. Стаатс
- «Творіння Прометея»
- «Бахус і Аріадна», балетмейстер Серж Лифар, в балетах Лифаря вона особливо проявила свою «безтілесну екзальтацію»
- 1913 — концертний номер «Іспанський танець»
- «Вмираючий лебідь» До. Сен-Санса в хореографії М. М. Фокіна
- «Весілля Аврори»
- «Ромео і Джульєтта»
- «Раймонда»
- «Дон Кіхот»
- «Марна обережність»
- «Коппелія»
- «Шехеразада»
- «Петрушка»
- «Зефір і Флора»
- «Сільвія»
- «Талісман»
- «Ненюфар»
- «Єгипетські ночі»
- «Павільйон Арміда»
- «Каприз метелики»
- «Карнавал»
- «Арлекінада»
- «Арагонська хота»
- «Метелик»
- «Блудний син»
- «Вій»
- «Весняні мрії»
- «Менует Бетховена»
- «Вальс Штрауса»
- «Павана»
- «Птах-пророк»
- «Психея»
- «Трільбі»
- «Фея ляльок»
- «Фіаметта»
- «Трістан і Ізольда»
- «Синя птиця»
- «Сталевий крок»
- «Лицар і фея», та ін.
Цікаві факти
![](../I/Spessitseva_008.jpg.webp)
- Дягілєв любив повторювати слова великого Енріко Чекеті: «У світі народилося яблуко, його розрізали надвоє, одна половина стала Анною Павловою, друга — Ольгою Спесивцевою». При цьому він додавав: «Для мене Спесивцева — та сторона яблука, яка звернена до сонця»
- «Коли я побачив Павлову, то подумав, що вона — моя Тальоні. Але Спесивцева була тонше і чистіше Павлової», — згадував Дягілєв. А Лифар відзначав, що вона завжди жила «між мрією і дійсністю».
- Ольга Спесивцева є героїнею балету сучасного балетмейстера Б. Я. Ейфмана «Червона Жизель».
- У 1995 році кінорежисер Олексій Учитель зняв фільм «Манія Жизелі», присвячений долі Ольги Спесивцевої. Її роль виконала актриса Галина Тюніна.
- «Божественна Жизель» (1997), документальний фільм режисера Майї Меркель.
Примітки
- Bibliothèque nationale de France Ідентифікатор BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- SNAC — 2010.
- FemBio: Банк інформації про видатних жінок
- http://ricolor.org/history/cu/balet/names/spesivtseva/
- http://www.tonnel.ru/?l=gzl&uid=472
- http://dic.academic.ru/dic.nsf/enc3p/278926
- https://books.google.ru/books?id=2COs6yh_LS0C&pg=PA59&dq=spessivtseva&as_brr=3&cd=1&hl=ru#v=onepage&q=spessivtseva&f=false
- http://gallery-mt.narod.ru/pages/balet_s.html
- http://maginet2006.narod.ru/spesiv.html