Щербань Анатолій Леонідович
Щербань Анатолій Леонідович (15 квітня 1978, смт. Диканька, Полтавської області) — український історик, керамолог, археолог, краєзнавець. Доктор культурології, кандидат історичних наук, завідувач кафедри історії, музеєзнавства та пам'яткознавства Харківської державної академії культури[1]. Член спеціалізованої вченої ради Харківської державної академії культури та науково-методичної комісії (підкомісії) «Музеєзнавство, пам'яткознавство» сектору вищої освіти Науково-методичної ради МОН України[2].
Щербань Анатолій Леонідович | |
---|---|
![]() | |
Народився |
15 квітня 1978 (43 роки)
Диканька, Полтавська область, УРСР |
Країна |
![]() |
Національність | українець |
Alma mater | Полтавський національний педагогічний університет імені Володимира Короленка |
Галузь | історія, керамологія, археологія |
Заклад | Харківська державна академія культури |
Посада | Завідувач кафедри |
Ступінь | кандидат історичних наук (2005), доктор культурології (2019) |
Відомий завдяки: | історик, керамолог, археолог, краєзнавець |
Біографія
Народився 15 квітня 1978 року у смт. Диканька, Полтавської області.
1996 року закінчив Полтавський політехнічний коледж, 2001 року — історичний факультет Полтавського національного педагогічного університету імені Володимира Короленка.
З вересня 2000 року до серпня 2001 року — вчитель історії і правознавства у Диканській середній школі № 2 та вчитель історії та основ керамології Спеціалізованої художньої школи «Колегіум мистецтв у Опішні», смт. Опішня, Полтавської області.
З серпня 2001 року працює на наукових посадах: спеціаліст І категорії Відділу технології та спеціальних методів дослідження кераміки Інституту керамології — відділення Інституту народознавства НАН України (серпень 2001 — січень 2002); старший науковий співробітник Відділу археології Національного музею-заповідника українського гончарства в Опішному (січень 2002 — жовтень 2012); старший викладач кафедри образотворчого мистецтва і культурології (за сумісництвом) (вересень 2006 року — червень 2007 року) Полтавського державного педагогічного університету; провідний науковий співробітник Музею історії Десятинної церкви (м. Київ) та, за сумісництвом, доцент Кременчуцького національного університету ім. М. Остроградського.
Перший завідувач науково-дослідного відділу палеогончарства Відділення керамології Інституту народознавства НАН України (жовтень 2005 — лютий 2013 року)[3].
2005 року захистив дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата історичних наук за спеціальністю «археологія»[4]. У грудні 2018 року захистив дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора культурології за спеціальністю «українська культура»[5], у березні 2019 року офіційно отримав ступінь доктора наук.
Наукова діяльність
Анатолій Щербань спеціалізується на вивченні глиняних виробів, пов'язаних з прядінням і ткацтвом, та декору народних глиняних виробів від доби неоліту до початку ХХ століття. Також спеціалізується на питаннях краєзнавства, пам'яткознавства.
Займається дослідженням, моніторингом стану та популяризацією пам'яток матеріальної та нематеріальної культурно-історичної спадщини.
Куратор:
- Всеукраїнської науково-практичною конференції «Криза традиційних осередків народного мистецтва України: трансгресія мистецтва сутінків як виклик національній ідентичності» (2006 рік).
- Всеукраїнського науково-практичного керамологічного семінару «Проблеми вивчення українського гончарства доби козаччини» (2007 рік)[6].
- Міжнародного науково-практичного керамологічного семінару «Експеримент у сучасній керамології: Шлях до наукової істини чи профанація наукових знань» (2008 рік)[7].
- Міжнародного керамологічного симпозіуму «Декор глиняних виробів: історія, технологія, функції» (Опішне, 16-19 жовтня 2012 року)[8].
Науковий консультант проєкту "Відродження традицій Барської кераміки v.2.0",», котрий реалізувався за грантової підтримки Українського культурного фонду[9].
- Харківська державна академія культури | Офіційний сайт ХДАК. ic.ac.kharkov.ua. 23 серпня 2019. Процитовано 7 жовтня 2020.
- Зміни до персонального складу науково-методичних комісій (підкомісій) сектору вищої освіти Науково-методичної ради Міністерства освіти і науки України. 21 листопада 2019. Процитовано 8 жовтня 2020.
- Наші автори. Анатолій Щербань. opishnya.gromada.org.ua. 2 червня 2020. Процитовано 7 жовтня 2020.
- Щербань Анатолій Леонідович. Прядіння і ткацтво у населення Лівобережного Лісостепу України VII – початку ІІІ ст. до н. е. (за керамічними матеріалами). www.ceramology-inst.gov.ua. Процитовано 7 жовтня 2020.
- УкрІНТЕІ | Дисертації. okd.ukrintei.ua.
- Українське гончарство доби козацтва». УКРАЇНСЬКА КЕРАМОЛОГІЯ 1 (3): 41. ISSN 1810-4835.
- Експеримент у сучасній керамології. УКРАЇНСЬКА КЕРАМОЛОГІЯ 1 (4): 243. ISSN 1810-4835.
- «Декор глиняних виробів: історія, технологія, функції».. ceramology-inst.gov.ua. Процитовано 8 жовтня 2020.
- Збірник матеріалів Всеукраїнської конференції – Barceramic (англ.). Процитовано 9 грудня 2021.
.
Має близько 170 друкованих праць. Монографія «Декор глиняних виробів Лівобережної України від неоліту до середньовіччя» використовується у навчанні студентів археологічних спеціальностей[1].
Нагороди та відзнаки
- Нагороджений похвальними грамотами Міністерства культури і туризму України (2008) та Управління освіти Полтавської обласної державної адміністрації, Української спелеологічної асоціації (внесений на Дошку Пошани УСА)[2] (2018), грамотою Полтавської обласної ради та подякою Харківського міського голови (2021).
- Неодноразово перемагав на Національному конкурсі публікацій на теми керамології, гончарства, кераміки в Україні «КеГоКе»[3][4][5].
- Дипломант обласного конкурсу «Вища школа Харківщини – кращі імена» у номінації "Завідувач кафедри" (2021).
Друковані праці
Монографії
- Щербань Анатолій. Прядіння і ткацтво у населення Лівобережного Лісостепу України VІІ — початку ІІІ століття до н. е. (за глиняними виробами). — К.: Молодь, 2007. — 256 с.
- Щербань Анатолій. Декор глиняних виробів Лівобережної України від неоліту до середньовіччя. — Полтава: АСМІ, 2011. — 248 с.
- Щербань А. Л. Трансформації орнаментування кераміки в традиційній культурі Лівобережної України (кінець VII тис. до н. е. — ХІХ століття. — Харків: Видавець Олександр Савчук, 2017. — 328 с.
- Щербань А., Бабкова Н. Козацький отаман Филон Лихопій в історичному контексті. — Харків: ХДАК, 2021. — 87 с.
Співавторство в енциклопедичних виданнях
- Звід пам'яток історії та культури України: Полтавська область. Диканський район. — Полтава: ТОВ «АСМІ», 2011.
- Велика українська енциклопедія.
Співавторство в науково-популярних книгах
- Україна і світ у часовому вимірі. — Донецьк: Норд-Прес, 2009.
- Україна і світ у часовому вимірі: 2010. — Донецьк: Ноулідж (донецьке відділення). — 2010.
- Щербань Анатолій, Щербань Олена. Нариси з історії міста Опішне козацької доби. — Харків: Країна мрій, 2011.
- Диканщина: Історичний нарис. — Полтава: Дивосвіт, 2013.
Археологія
- Щербань А. Л. Пам'ятки археології в околицях Диканьки // Археологічний Літопис Лівобережної України. — Полтава: Археологія, 1998. — Ч.1-2. — С.87-89.
- Щербань А. Л. Кружала в похованнях Лівобережного Лісостепу України скіфського часу // Древности. — Харьков: Харьковское историко-археологическое общество НМЦ «МД», 2004. — С.32-38.
- Щербань А. Параметри підземель Опішного // Нові дослідження пам'яток козацької доби в Україні: збірка наукових статей. — Київ: ХІК, Часи козацькі, 2007. — Вип. 16. — С.74-80
- Троцька В., Щербань А. Горно 1920-х років з околиць Опішного для випалювання іграшок // Етнічна історія народів Європи. — К.: УНІСЕРВ, 2011. — Випуск 34. — С. 122—127.
- Щербань А. Л., Пуголовок Ю. О., Горбаненко С. А. Скарб виробів для збирання врожаю з Полтавщини // Археологічні дослідження Більського городища. — 2014. — Київ — Котельва, 2015. — С.138-148.
- Гречко Д. С., Шерстюк В. В., Щербань А. Л. Ґрунтовий могильник початку середньо скіфського часу в Посуллі // Старожитності Лівобережного Подніпровя. — К. : Центр памяткознавства НАН України і УТОПІК, 2016. — С.117-124.
- Володарець-Урбанович Я. В., Пуголовок Ю. О, Щербань А. Л. Знахідки І тис. н. е. у Поворсклі: за матеріалами робіт 2016 р. // Археологія. — 2018. — № 2. — С. 98-112
Історія
- Щербань А. Історія селітроваріння в Опішному // Київська старовина. — 2009. — № 5-6. — С. 20-47.
- Щербань А. Л. Струнне виробництво в Опішні — успішний проект 1911 року // Історія науки і біографістика. — 2018. — № 2. Електронне фахове видання.
Керамологія
- Щербань А. Л. Хрестоподібні знаки на традиційній кераміці Лівобережної України: історія й семантика // Культура України. — Харків: ХДАК, 2014. — С.83-90.
- Щербань А. Л., Щербань Е. В. О функциях украинских глиняных сосудов // Современные подходы к изучению древней керамики. — М.: ИА РАН, 2015. — С.164-172.
- Щербань А. Л. Трансформації орнаментації народної кераміки Слобожанщини в ХIX столітті // Вісник Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна. Серія «Історія України. Українознавство: історичні та філософські науки». — Харків, 2015. — Вип.21. — С. 94-100.
- Щербань А. Л. Семантика зображень на давній кераміці Лівобережної України: здобутки та проблеми вивчення // Культура і сучасність. — 2017. — № 2. — С. 35–39.
- Щербань А. Л. Глиняний посуд для напоїв початку доби заліза Дніпровського Лівобережжя (ритуальний аспект) // Старожитності Лівобережжя Дніпра: збірник наукових праць. — Київ-Котельва: ЦП НАН України і УТОПІК, 2018. — С. 74-85.
- Щербань Анатолій. Перший археологічний досвід керамолога Івана Зарецького // Українська керамологія. Національний науковий щорічник. За рік 2008.Кн. 4. Ч. 3. Персоналії української керамології — Опішне: Українське Народознавство, 2019.– С. 112—121.
Етнографія
- Щербань А. Веретена однієї прялі / А. Щербань // Народознавчі зошити. — 2015. — № 1. — С. 214—217
- Щербань А. Л. Орнаментація кераміки й писанок в Полтавській губернії XIX ст. : порівняльна характеристика // Мистецтвознавчі записки: зб. наук. пр. / Нац. акад. кер. кадрів культури і мистецтв. Київ, 2017. Вип. 32. С. 60–66.
- Щербань Анатолій. Гончарство села Цвітне за матеріалами дослідження Михайла Дяченка 1928 року // Народна творчість та етнологія. — 2018. — № 5. — С. 113—118
- Щербань А., Котляр Є. Архітектурні замальовки Михайла Дяченка // Народознавчі зошити. — 2020. — № 1 (151). — С. 165—176
Музеєзнавство
- Щербань А. Л. Музеєфікація історичних підземель Лівобережної України: досвід і перспективи // Пам'яткознавчі студії: проблеми, практики, перспективи розвитку. Збірник наукових праць. — К., 2020. — Вип. 1. — С. 145—153.
Примітки
- Археологічна типологія та класифікація. www.archaeology.univ.kiev.ua. Процитовано 7 жовтня 2020.
- Відкриття. speleoukraine.org. Процитовано 8 жовтня 2020.
- IIІ Національний конкурс публікацій на теми керамології, гончарства, кераміки в Україні «КеГоКе-2009». www.ceramology-inst.gov.ua. Процитовано 8 жовтня 2020.
- VII Національний конкурс публікацій на теми керамології, гончарства, кераміки в Україні «КеГоКе-2013». www.ceramology-inst.gov.ua. Процитовано 8 жовтня 2020.
- VIII Національний конкурс публікацій на теми керамології, гончарства, кераміки в Україні «КеГоКе-2014». www.ceramology-inst.gov.ua. Процитовано 8 жовтня 2020.
Література
- Такими людьми Диканька гордиться // Трудова слава. — Диканька, 1997. — 24 вересня. — Ч.74 (8832). — С.1.
- Ханко О. В. Дрібна керамічна пластика ХVІІ-ХІХ ст. із Диканьки та інших гончарських осередків Поворскля // Археологічний літопис Лівобережної України. — Полтава, 1998. — Ч.1/2 — С.170-171.
- Філоненко Л. К. Знахідка навершя булави доби ранньої бронзи // Полтавський археологічний збірник. — Полтава, 1999. — С.252-274.
- Гейко А. В. З історії вивчення поселень скіфського часу на Полтавщині // Полтавський археологічний збірник. — Полтава, 1999. — С.264.
- Ханко О. В. Полтавський гончарський осередок у контексті новітніх досліджень // Археологічний літопис Лівобережної України. — Полтава, 2000. — Ч.1/2. — С.57.
- Ханко Остап. Великобудищанський осередок гончарювання // Українська керамологія: Національний науковий щорічник. 2002 / За редакцією доктора історичних наук Олеся Пошивайла. — Опішне: Українське Народознавство, 2002. — Кн.2. — С.220, 221, 223, 229, 234.
- Казидуб Віра. В храмі українського гончарства // Зоря Полтавщини. — Полтава, 2002. — № 91 (19911). — 11 червня. — С.3
- Український керамологічний журнал. — 2003. — № 1. — С.1 обкл. (фото).
- Тітков Олександр. Меч із рицарського поховання у Диканьці // Наукові записки з української історії. — Переяслав-Хмельницький: Кафедра історії і культури України Переяслав-Хмельницького державного педагогічного університету імені Григорія Сковороди, 2003. — С.143.
- Пошивайло Олесь, Овчаренко Людмила. Інститут керамології — відділення Інституту народознавства НАН України в 2003 році // Український керамологічний журнал. — 2004. — № 1(11). — С.156, 161, 162 (фото).
- Скорик В. П. Заради майбутнього України // Трудова Слава. — Диканька, 2005. — 18 червня. — С.6.
- Кішик Василь. Печерні «вузли» в Диканському лісі // Полтавський краєзнавчий музей: збірник наукових статей 2004 р. Маловідомі сторінки історії, музеєзнавство, охорона пам'яток. — Полтава: Дивосвіт, 2005. — С.457, 461-4, 466, 468.
- Кішик В. Печерний епос диканського лісу // Край. — 2006. — № 21. — Січень. — С. 18-19.
- Посухов В. І. Земля-берегиня: Полтавщиною — підземними ходами. — Полтава: ПФ «Форміка», 2007 — С.52
- І серед науковців — диканчанин // Трудова Слава. — Диканька, 2007. — 19 травня. — С.3.
- Глушко Світлана. Людина повинна знати своє коріння // Трудова Слава. — Диканька, 2007. — 19 травня. — С.3.
- Пошивайло Олесь. Українська академічна керамологія ХХІ сторіччя. Теорія, історія, сучасний ужинок, майбутній поступ. Книга 1 (2001—2005). — Опішне: Українське Народознавство, 2007. — С.8, 109, 110, 189, 206, 276, 280, 281, 286—295, 303, 313, 333, 340, 353, 354, 375, 376, 388,403, 404, 414, 416, 422, 432, 435, 447, 454, 456, 470, 471, 475, 552, 575, 578, 582, 585—596, 598, 599, 600, 616, 618, 623, 624, 629, 632, 636, 703, 713, 718. Електронний доступ: Частина 1, Частина 2.
- Бобровський Т. А., Вайнер Б. У. Монастирський печерний комплекс поблизу смт Диканька Полтавської області (за результатами спелео-археологічних досліджень 2005 р.) // Праці Науково-дослідного інституту пам'яткоохоронних досліджень. — Київ: АртЕк, 2007. — Вип.2. — Частина друга. — С.11, 12, 17, 21.
- Супруненко О. Б. З історії археологічних досліджень на Полтавщині: Короткий нарис. — Київ-Полтава: Видавництво ПП «Гротеск», ВЦ «Археологія», 2007. — С.79, 117.
- Дараган М. Н. О находках глиняных конусов на городищах скифского времени Украинской Левобережной Лесостепи (археологические контексты и пространственный анализ) / М. Н. Дараган // Археология евразийских степей. Эпоха бронзы и ранний железный век. — Казань: Изд. дом «Казанская недвижимость», 2017. — С. 141—169.
- Меркулов А. И. Глиняные грузики и пряслица с городища скифского времени у с. Пекшево на р. Воронеж // История: факты и символы. — 2018. — № 1 (14). — С. 17, 19.
- Булгаков В. П. Періодизація розвитку орнаментації кераміки з погляду сучасної історіографії // Гуманітарні студії НАККІМ-2017: Матеріали Міжнародної науково-теоретичної конференції (Київ, 23 лютого 2017 р.). — С. 7-10.