Манфред фон Арденне
Барон Манфред фон Арденне (нім. Manfred von Ardenne; 20 січня 1907, Гамбург — 26 травня 1997 року, Дрезден) — німецький фізик, дослідник та винахідник, професор, лауреат Сталінської премії (1947, 1953)[3] і Національної премії НДР (1958, 1965). Учасник Німецької ядерної програми у 1939—1945 роках і в СРСР після 1945 року. Почесний громадянин Дрездена.
Манфред фон Арденне | |
---|---|
нім. Manfred von Ardenne | |
![]() | |
Народився |
20 січня 1907[1][2][…] Гамбург, Німецька імперія[1] |
Помер |
26 травня 1997[1][2][…] (90 років) Дрезден, Німеччина[1] |
Поховання |
![]() |
Місце проживання | Гамбург |
Країна |
![]() ![]() ![]() ![]() |
Діяльність | фізик, винахідник, політик, викладач університету |
Alma mater | Гумбольдтський університет Берліна |
Галузь | Прикладна фізика і ядерна фізика |
Заклад | Дрезденський технічний університет |
Посада | депутат Народної палати НДРd |
Членство | Міжнародна академія астронавтики |
Нагороди | |
![]() |
Життєпис
![](../I/Bundesarchiv_Bild_183-K0917-501%252C_Prof._Manfred_v._Ardenne.jpg.webp)
Під час Другої світової війни Манфред фон Арденне очолював приватну дослідницьку лабораторію в Ліхтерфельде (працюючи в ній, Фрідріх Гаутерманс довів, що ізотопи трансуранових елементів, такі як нептуній і плутоній, можуть бути використані як ядерне паливо замість урану).
У 1945 році Манфреду фон Арденне, а також ряду інших великих вчених, конструкторів та інженерів Третього рейху, які мають хоча б якесь відношення до ядерних матеріалів, «було запропоновано виїхати на роботу в Радянський Союз». Це була «пропозиція» НКВС від якої неможливо було відмовитись. Або їдеш працювати, або тобі «шиють» справу з усіма сумними наслідками.
Радянському Союзу дістався весь науковий складу лабораторії Фон Арденне, вся апаратура і працююча уранова центрифуга інституту, з усією документацією та реактивами, запаси плівки і папір для самописців, фоторегістратора, дротяні магнітофони для телеметрії та оптика, електротрансформаторам і т. Д., А також обладнання берлінського кайзерівських інституту та 15 тонн металевого урану.
З доповіді Л. П. Берії і Г. М. Маленкова І. В. Сталіну про результати роботи комісії НКВС на території Німеччини 14 травня 1945:
… цілком зберігся приватний інститут вченого зі світовим ім'ям барона фон Арденне … Фон Арденне передав мені заяву на ім'я Раднаркому СРСР про те, що він хоче працювати тільки з російськими фізиками і надає інститут і самого себе в розпорядження радянського уряду. Враховуючи виняткову важливість для Радянського Союзу всього вищепереліченого обладнання і матеріалів, просимо Вашого дозволу про демонтаж і вивіз устаткування в СРСР …
На базі санаторію «Синоп» під Сухумі, у жовтні 1945 року, НКВС організовує для фон Арденне Інститу «А» для дослідження проблем збагачення і розділення ізотопів урану для радянського атомного проєкту. Інститут був оснащений німецьким обладнанням та приладами, вивезеними з Німеччини (в основному з Кайзерівського інституту в Берліні та власного інституту Арденне в Берліні-Ліхтерфельде-Ост). В інституті ним було створене нове потужне джерело іонів для мас-спектрометра, для аналізу сумішей ізотопів урану[4]. Тут же в групі Макса Штеенбек була створена газова центрифуга для розділення ізотопів урану. На базі об'єктів, керованих Манфредом фон Арденне і Густавом Герцем, пізніше був створений Сухумський фізико-технічний інститут (SIPT).
У 1955 році Манфреду фон Арденне дозволили повернутися до Німеччини (НДР). З цього року він очолював науково-дослідний інститут в Дрездені та працював у Дрезденському технічному університеті. Йому були повернені і доставлені назад в Німеччину всі прилади, конфісковані у 1945 році. За гроші, які він заробив у СРСР, зумів відкрити й обладнати перший в соціалістичному світі приватний науковий інститут[5].
Сім'я
Одружився із Бетіною Берґенґрюн у 1938 році. Бетіна була племінницею німецького письменника Вернера Берґенґрюна. У подружжя було троє синів та дочка[6].
Вибрані праці
![](../I/Bundesarchiv_Bild_183-1986-0617-038%252C_Prof._Dr._Manfred_von_Ardenne.jpg.webp)
![](../I/Grab_Manfred_von_Ardenne.jpg.webp)
- 1930: Die physikalischen Grundlagen der Rundfunk-Anlagen.
- 1933: Die Kathodenstrahlröhre und ihre Anwendung in der Schwachstromtechnik.
- 1940: Elektronen-Übermikroskopie. Physik, Technik, Ergebnisse. J. Springer, Berlin.
- 1956: Tabellen zur Elektronenphysik, Ionenphysik und Übermikroskopie.
- 1956: Tabellen zur angewandten Kernphysik.
- 1962: Tabellen zur angewandten Physik (1962—1973)
- 1997: Systemische Krebs-Mehrschritt-Therapie. Hyperthermie und Hyperglykämie als Therapiebasis. Grundlagen, Konzeption, Technik, Klinik (bearbeitet von P. G. Reitnauer)
- 1999: Wo hilft Sauerstoff-Mehrschritt-Therapie? (3. Auflage)
Примітки
- Німецька національна бібліотека, Державна бібліотека в Берліні, Баварська державна бібліотека та ін. Record #11850388X // Німецька нормативна база даних — 2012—2016.
- SNAC — 2010.
- Похмура перспектива Росії. Архів оригіналу за 13 червня 2017. Процитовано 1 жовтня 2016.
- Секретні фізики Лейпунські(рос.)
- Бомба від німецького барона: хто створював радянський атомну зброю?(рос.)
- Den Applaus der Mediziner will er noch erleben(нім.)
Джерела
- Ein glückliches Leben für Technik und Forschung. Autobiographie, Verlag der Nation, Berlin 1972. Neuausgabe unter dem Titel Sechzig Jahre für Forschung und Fortschritt. Verlag der Nation, Berlin 1987.
- Manfred von Ardenne: Erinnerungen, fortgeschrieben. Autobiographie (Fortsetzung), Droste 1997, ISBN 3-7700-1088-4.
- Reichshandbuch der Deutschen Gesellschaft — Das Handbuch der Persönlichkeiten in Wort und Bild. Erster Band. Deutscher Wirtschaftsverlag, Berlin 1930, ISBN 3-598-30664-4, S. 33.
- Cet article est partiellement ou en totalité issu de l'article de Wikipédia en allemand intitulé «Manfred von Ardenne».
- Rainer Karlsch: Hitlers Bombe, DVA, München 2005, ISBN 3-421-05809-1.
- Michael Schaaf: Heisenberg, Hitler und die Bombe, Gespräche mit Zeitzeugen. GNT-Verlag, Berlin 2001, ISBN 3-928186-60-4.
- РГАСПИ. Ф. 644. Оп. 2. Д. 493. Лл. 62—64.(рос.)
- Отчет И. В. Курчатова, Б. Л. Ванникова и М. Г. Первухина на имя И. В. Сталина о состоянии работ по проблеме использования атомной энергии за 1945—1946.(рос.)
- Barkleit, Gerhard. Manfred von Ardenne. Selbstverwirklichung im Jahrhundert der Diktaturen. — B.: Duncker & Humblot, 2006. — ISBN 978-3-428-12084-0(нім.)
- Heinz Barwich and Elfi Barwich. Das rote Atom; Als deutscher Wissenschaftler im Geheimkreis der russischen Kernphysik (Scherz, 1967) (Europ. Buch- u. Phonoklub, 1969) (Fischer-Bücherei, 1970) (Fischer-TB.-Vlg.,Ffm, 1984)(нім.)
- Max Steenbeck. Impulse und Wirkungen. Schritte auf meinem Lebensweg. Berlin 1977.