Каніж
Ка́ніж (колишні назви — хутір Три Байраки, Десята рота) — село в Україні, у Новомиргородській міській громаді Новоукраїнського району Кіровоградської області. Населення становить 1 147 осіб. Колишній центр Канізької сільської ради.
село Каніж | |||
---|---|---|---|
| |||
![]() В'їзд до села з боку райцентру | |||
Країна | ![]() | ||
Область | Кіровоградська область | ||
Район/міськрада | Новоукраїнський район | ||
Громада | Новомиргородська міська громада | ||
Рада | Новомиргородська міська рада | ||
Облікова картка | Каніж | ||
Основні дані | |||
Засноване | 1751 | ||
Населення | 1 147 | ||
Територія | 6,28 км² | ||
Поштовий індекс | 26035 | ||
Телефонний код | +380 5256 | ||
Географічні дані | |||
Географічні координати | 48°43′04″ пн. ш. 31°55′40″ сх. д. | ||
Середня висота над рівнем моря |
157 м | ||
Відстань до районного центру |
29 км | ||
Місцева влада | |||
Карта | |||
![]() ![]() Каніж | |||
![]() ![]() Каніж | |||
Мапа | |||
![]() | |||
|
Географія
Площа села — 621,07 га.[1]
Каніж розташований на відстані 29 км від районного центру на узбережжі Великої Висі та її притоки. В межах села є ставок. На північ від села розташований лісовий заказник «Ліс Охотовича».
Корисні копалини
Поблизу села розташоване родовище каоліну.
Історія
XVIII століття
Каніж відомий з початку XVIII століття як запорізьке поселення Три Байраки. Теперішню назву село отримало за назвою південноугорського міста Нодьканіж, коли на цих землях поселили колоністів з Балкан. В заснуванні Канежа у 1751 році взяли участь 32 сербські та півтори сотні молдовських сімей.
У 1752—1764 роках тут знаходилась Десята рота новосербського кінного Гусарського полку. Інші назви: Трьохбуйрачний шанець, Каніш (сербський аналог — Кањижа). Поряд із селом розташовувався земляний шанець.
Станом на 1772 рік, у Канізькому шанці існувала дерев'яна однопрестольна Трьохсвятительська церква, священиком якої з 1765 року був Симеон Богославський. Церква підпорядковувалась Новомиргородському духовному Правлінню.[2]
У другій половині XVIII століття населення села збільшилось через приплив селян-втікачів з Київщини та Полтавщини. Після ліквідації Нової Сербії Каніж став казенним селом.
XIX століття
У 1820 році Каніж був перетворений на військове поселення. Тут було створено тимчасову робочу роту і кінну роз'їзну станцію.
1854 року в селі проживало 1850 мешканців, з них 68 осіб мали по дві й більше пар волів, а 130 — одну пару. 187 селян не мали худоби і були змушені її винаймати.
Після скасування військових поселень у 1857 році мешканців Канежа було переведено на становище державних селян. На той час у селі налічувалося 296 господарств і проживало 2108 чоловік.
1859 року у селі південних[яких?] селян Єлисаветградського повіту Херсонської губернії, мешкало 2108 осіб (1097 чоловічої статі та 1011 — жіночої), налічувалось 296 дворових господарств, існувала православна церква[3].
Після реформи 1861 року в Канежі прискорився розвиток дрібної промисловості. У 1885 році тут функціонувало 3 кузні, 3 олійні, 25 вітряків та 5 бондарських майстерень, у яких було зайнято 140 чоловік. Існували тут також 5 шинків та кілька невеликих бакалійних лавок. Медицина в селі залишалася відсталою: відсутність фельдшера спричиняла поширення захворювань на черевний тиф та дифтерію.
1873 року в Канежі було відкрито першу початкову школу, де навчалось 40 дітей.
Станом на 1886 рік у селі Каніж Панчівської волості мешкало 2596 осіб, налічувалось 552 дворових господарств, існували православна церква та школа[4].
У листопаді 1888 року в невеликій хатині почала працювати однокласна церковно-парафіяльна школа, закрита 1897 року через непридатність приміщення. 1896 року було засновано земську початкову школу, яку відвідували 92 дитини. 1900 року знову поновила роботу ЦПШ, де відтоді навчалось лише 10-12 дітей.
За даними 1894 року у селі та економії громадянина Стенбок-Фермора Мартоноської волості мешкало 4088 осіб (2089 чоловічої статі та 1999 — жіночої), налічувалось 811 дворових господарств, існували православна церква, земська школа на 92 учні (88 хлопчиків й 4 дівчаток), 8 лавок, гуртовий склад вина й спирта, 3 шинка, ведерна лавка, винна лавка[5].
За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 4633 осіб (2343 чоловічої статі та 2290 — жіночої), з яких 4490 — православної віри[6].
XX століття
Під час Першої світової війни через численні реквізиції та скорочення посівних площ в селі тричі відбувались заворушення, придушені кінними стражниками.
У травні 1918 року в околицях Канежа розпочалось збройне селянське повстання проти австро-німецької окупації. Кількість повсталих досягала 3 тис. осіб. Після розгрому повсталими окупаційного підрозділу повстання було придушене, 117 його учасників страчено, 8 з яких було повішено на крилах місцевого вітряка. В 1958 році в селі було встановлено пам'ятник учасникам повстання.
Австро-німецькі війська залишили Каніж у листопаді 1918 року, після чого влада в селі перейшла до військ Директорії. На початку лютого 1919 року село захопили війська РСЧА. Вже наприкінці серпня до села вступили денікінці, розстрілявши 25 селян. Радянську владу в Канежі остаточно було встановлено на початку січня 1920 року.
У 1921 році в Канежі відкрився фельдшерський пункт. На цей час тут вже існували дві початкові та семирічна школи, де працювало 16 вчителів і які відвідували близько 450 учнів. Під класні кімнати було пристосовано відремонтовані приміщення колишніх магазинів. Почали діяти хата-читальня та бібліотека.
1935 року в селі було збудовано сільський клуб на 350 місць, а в 1936 році на базі семирічки відкрилась середня школа. В 1939–1940 роках у двох початкових і середній школах Каніжа працювало 44 вчителі і навчалося 720 дітей.
Німецькі війська зайняли Каніж 1 серпня 1941 року. За період тимчасової окупації до Третього Рейху були вивезені 434 мешканці села. На фронтах Другої світової війни воювали 340 каніжан, 292 з яких загинули.
Бої за звільнення Канежа почались на початку 1944 року. Трьом німецьким танковим дивізіям протистояла частина 53-ї армії 2-го Українського фронту. Село було звільнено 11 березня 1944 року; у боях відзначився командир відділення 441-го стрілецького полку молодший сержант Н. Я. Ахріменко, якому посмертно було присвоєно звання Героя Радянського Союзу. Його поховано в Канежі, а на могилі встановлено меморіальну дошку.
В 1974–1977 роках у Канежі було збудовано сучасне приміщення школи.
![]() |
Файл:Хата молдован (Каніж).jpg | ![]() |
Каніж на військово-топографічній карті 1869 року |
Житло молдован в селі Каніж (2-га половина XIX століття) |
Клуня («балган») |
Населення
1787 року в селі налічувалося 700 осіб чоловічої статі в 255 дворах.
Наприкінці 1850-х років у Канежі налічувалося 296 господарств і проживало 2108 чоловік.
1883 року в Канежі нараховувалося 664 двори, у яких проживало 3240 чоловік.
У 1886 році в селі у 552 дворах мешкало 2596 осіб.
Станом на 1913 рік в селі налічувалось 4600 мешканців.
В 1916 році населення Канежа становило 5201 чоловік.
1970 року на території Канізької сільської ради проживало 2196 чоловік.
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 1293 особи, з яких 561 чоловік та 732 жінки.[7]
За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 1145 осіб.[8]
1854 | 1857 | 1883 | 1886 | 1894 | 1897 | 1913 | 1916 | 1928 | 1970 | 2001 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1850 | 2108 | 3240 | 2596 | 4088 | 4633 | 4600 | 5201 | 5670 | 2196 | 1147 |
▲ | ▲ | ▼ | ▲ | ▲ | ▼ | ▲ | ▼ | ▼ |
Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:[9]
Мова | Відсоток |
---|---|
українська | 94,68 % |
молдовська | 3,49 % |
російська | 1,39 % |
вірменська | 0,35 % |
угорська | 0,09 % |
Інфраструктура
В селі знаходиться 482 будинки (зокрема, один багатоквартирний двоповерховий), школа I–III ступенів, дитячий садок „Ромашка“, сільський будинок культури, бібліотека, музей історії села та ФАП.
Сільське господарство
- ТОВ МТС „Ятрань“ (колишнє КСП „Відродження“)
- СТОВ „Вікторія-Агро“ (колишнє КСП ім. Леніна), та інші.[10]
Транспорт
Через село проходить міжрайонна автомобільна дорога Т 1201.
Регулярні перевезення здійснюють рейсові автобуси сполученням:
Релігія
![](../I/%D0%A5%D1%80%D0%B0%D0%BC_%D0%BC%D1%83%D1%87%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D1%86%D1%8C_%D0%92%D1%96%D1%80%D0%B8%252C_%D0%9D%D0%B0%D0%B4%D1%96%D1%97%252C_%D0%9B%D1%8E%D0%B1%D0%BE%D0%B2%D1%96_%D1%82%D0%B0_%D0%BC%D0%B0%D1%82%D0%B5%D1%80%D1%96_%D1%97%D1%85%D0%BD%D1%8C%D0%BE%D1%97_%D0%A1%D0%BE%D1%84%D1%96%D1%97.jpg.webp)
У селі Каніж завершено будівництво храму ПЦУ. 7 червня 2015 року єпископ Марк відвідав новостворену громаду мучениць Віри, Надії, Любові та матері їхньої Софії УПЦ КП і звершив Божественну літургію у тимчасовому храмі.[11] Храм освячено 30 квітня 2017 року.[12]
Місцевості
- Дев'ятиха́тки
- Сердюкі́вка
- Жа́бине
Вулиці
У Канежі налічується 15 вулиць.[13] В рамках декомунізації в 2016 році деякі вулиці села було перейменовано:[14]
Назва | Колишня назва |
Ахріменка вул. | |
Берегова вул. | Свердлова вул. |
Гоголя вул. | |
Горького вул. | |
Жовтнева вул. | |
Затишна вул. | Кірова вул. |
Зоря вул. | |
Миру вул. | |
Садова вул. | |
Світла вул. | Фрунзе вул. |
Терешкової вул. | |
Храмова вул. | Ватутіна вул. |
Чередника Максима вул. | Леніна вул. |
Шкільна вул. | Ульянова вул. |
Шевченка вул. | |
Фотогалерея
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Вітряк |
Канізька ЗОШ |
Будинок культури |
ФАП |
Ставок в межах села |
Пам'ятники
Назва | Розташування | Дата встановлення | Фото | Короткі відомості | |
Учасникам Канізького повстання, пам'ятний знак |
в центрі села, по вул. Соборній | 1958 | ![]() |
На плиті знаходиться напис:
| |
Страченим учасникам Канізького повстання, пам'ятний хрест |
на околиці села, біля вітряка | ![]() |
На меморіальній плиті під хрестом вказані імена восьми страчених повстанців. | ||
Воїнів, загиблих в роки Другої Світової Війни, братська могила |
на околиці села | У братській могилі поховано 104 вояки. Поряд встановлений пам'ятний знак. Загальна кількість поховань — 33. | |||
Учасників Канізького повстання, братські могили |
на сільському цвинтарі | У могилах поховано 117 повстанців. | |||
Володимиру Леніну, пам'ятник |
по вул. Леніна, біля колишньої будівлі ФАПу | ||||
Відомі люди
- Спринчан Броніслав Петрович — білоруський поет[15]
- Степанов М. К. — Герой Радянського Союзу
- Хлопенко О. Ю. — генерал-лейтенант артилерії
У селі Каніж народився та проживав Чередник Максим Вікторович (1995—2015) — старший солдат 25-ї окремої повітряно-десантної бригади, учасник російсько-української війни. Загинув 22 січня 2015 року в бою поблизу міста Авдіївка в районі Донецького аеропорту.[16]
Див. також
Примітки
- Рішення № 323 двадцять першої сесії Новомиргородської районної ради шостого скликання від 25.10.2013 року.
- Макаревский Ф. Материалы для историко-статистического описания Екатеринославской епархии. Церквы и приходы прошедшего XVIII столетия. Вып. 1. — Екатеринослав: Типография Я. М. Чаусского, 1880. — С. 1036–1037, 1041.
- рос. дореф. XLVII. Херсонская губернія. Списокъ населенныхъ мѣстъ по сведеніям 1859 года. Изданъ Центральнымъ Статистическимъ комитетомъ Министерства Внутреннихъ делъ. СанктПетербургъ. Въ типографіи Карла Вульфа. 1868. LXXX + 191 стор., (код 2125)
- Волости и важнѣйшія селенія Европейской Россіи. По данным обслѣдованія, произведеннаго статистическими учрежденіями Министерства Внутренних Дѣл, по порученію Статистическаго Совѣта. Изданіе Центральнаго Статистическаго Комитета. Выпуск VIII. Губерніи Новороссійской группы. СанктПетербургъ. 1886. — VI + 157 с. (рос. дореф.)
- рос. дореф. Списокъ населенныхъ мѣстъ Херсонской губерніи. Статистическія данныя о каждом полесеніи. Изданіе Губернскаго Статистическкаго комитета. Херсонъ. Типографія Губернскаго Правленія. 1896. XXIV + 544 стор., (код 3039)
- рос. дореф. Населенныя мѣста Россійской Имперіи в 500 и болѣе жителей съ указаніем всего наличнаго въ них населенія и числа жителей преобладающихъ вѣроисповѣданій по даннымъ первой всеобщей переписи 1897 г. С-Петербург. 1905. — IX + 270 + 120 с., (стор. 1-256)
- Кількість наявного та постійного населення по кожному сільському населеному пункту, Кіровоградська область (осіб) - Регіон, Рік, Категорія населення , Стать (1989(12.01)). database.ukrcensus.gov.ua. Банк даних Державної служби статистики України.
- Кількість наявного населення по кожному сільському населеному пункту, Кіровоградська область (осіб) - Регіон , Рік (2001(05.12)). database.ukrcensus.gov.ua. Банк даних Державної служби статистики України.
- Розподіл населення за рідною мовою, Кіровоградська область (у % до загальної чисельності населення) - Регіон, Рік , Вказали у якості рідної мову (2001(05.12)). database.ukrcensus.gov.ua. Банк даних Державної служби статистики України.
- Каніж на B2BToday.com
- Єпископ Марк звершив Чин заснування нового храму в с. Каніж
- У Каніжі Новомиргородського району освячено храм
- Вулиці Канежа на сайті ЦВК. Архів оригіналу за 23 жовтня 2012. Процитовано 3 червня 2012.
- Про перейменування вулиць, що розташовані на території Канізької сільської ради // «Новомиргородщина», № 12 (9355) від 19.03.2016. — С. 8.
- Спричан, Бронислав Петрович // Большая биографическая энциклопедия, 2009.
- Пам'ятаємо загиблих. Чередник Максим Вікторович
Посилання
- Новомиргородщина — 50 років / Подарункове видання. — Новомиргород, 2009.
- Історія Канежа
- Погода в селі Каніж