Звіринецьке кладовище
Звірине́цьке кладови́ще — невеликий некрополь у Києві, розташований на Звіринці, на височині між Неводницьким (Наводницьким) яром та бульваром Дружби народів. Площа кладовища — 5,6 га (з них 3,3 га вільні від поховань). Нині кладовище напівзакрите (ховають тільки на резервних місцях).
Звіринецьке кладовище | |||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() головний вхід кладовища | |||||||||||
Інформація про цвинтар | |||||||||||
50°25′29″ пн. ш. 30°33′17″ сх. д. | |||||||||||
Країна |
![]() | ||||||||||
Розташування |
Київ Печерський район Звіринець | ||||||||||
Відкрито | початок 18 століття | ||||||||||
Статус | напівзакрите | ||||||||||
Площа | 5,6 гектар | ||||||||||
Адреса: вул. Верхня, 21 | |||||||||||
![]() | |||||||||||
| |||||||||||
![]() ![]() Звіринецьке кладовище Звіринецьке кладовище (Київ) | |||||||||||
Історія
Звіринецький цвинтар веде початок від цвинтаря церкви Різдва Іоанна Предтечі (заснована між 1715 та 1729 роками, існувала до 1930-х років) — парафіяльного храму Звіринця. Тривалий час тут ховали лише мешканців цього київського передмістя. Кладовище набуло загальноміського значення у 1930-ті роки, коли сюди було перенесено деякі поховання зі зруйнованого некрополя «Аскольдова могила» — письменника Андрія Івановича Подолинського, ученого та громадського діяча Сергія Андрійовича Подолинського, меценатів Василя Васильовича Тарновського-старшого та Василя Васильовича Тарновського-молодшого. Тут було перепоховано засновника Троїцького монастиря отця Іону та засновницю Введенського монастиря Мотрону Єгорову (Димитру) (тепер їхні мощі повернуто до монастирських храмів).
![](../I/%D0%9C%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D1%80%D1%96%D0%B0%D0%BB_%D0%B7%D0%B0%D0%B3%D0%B8%D0%B1%D0%BB%D0%B8%D0%BC_%D0%BF%D1%96%D0%B4_%D1%87%D0%B0%D1%81_%D0%94%D0%A1%D0%92_(%D0%97%D0%B2%D1%96%D1%80%D0%B8%D0%BD%D0%B5%D1%86%D1%8C%D0%BA%D0%B5_%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%89%D0%B5).jpg.webp)
У 1974 році біля входу на кладовище було створено меморіал загиблим під час Другої світової війни. Після війни було відокремлено спеціальну ділянку для померлих робітників заводу «Арсенал», які брали участь у збройному заколоті 1917—1918 років. Після закриття Лук'янівського кладовища тут до 1990-х роках ховали священиків та ченців.
На кладовищі поховані
- громадські та культурні діячі, аматори української старовини, меценати Василь Васильович Тарновський-старший та Василь Васильович Тарновський-молодший.
- зоолог та краєзнавець Микола Васильович Шарлемань.
- гігієніст і епідеміолог академік Овксентій Васильович Корчак-Чепурківський (могила не збереглася).
- історик Володимир Іванович Щербина.
- український письменник та кіносценарист Микола Михайлович Ятко.
- оперна співачка та педагог Марія Едуардівна Донець-Тессейр.
- Герої Радянського Союзу Андрій Якович Ворончук та Михайло Олександрович Грєхов.
- колишній артист цирку, хлопчик-вундеркінд Володимир Степанович Зубрицький.
- мати Леоніда Черновецького Просків'я Гаврилівна[1].
- батьки, тесть і теща Петра Порошенка, а також його старший брат Михайло[1].
- священик Вознесенського храму Флорівського жіночого монастиря, митрофорний протоєрей Микола Запорожець.
- письменниця, літературознавець, перекладач, педагог, член НСПУ Ганна Георгіївна Ігнатенко (1924—2008).
Галерея
Інші кладовища Звіринця
На Звіринці було ще кілька невеликих некрополів, знищених у 1920-ті роки Там, де тепер південно-західна частина Ботанічного саду, були кладовища: єврейське (засноване 1796 року), караїмське та мусульманське для військовополонених турків, які з'явилися у Києві після війни 1877—1878 років. У 1878 році на Верхній Теличці було засновано Госпітальне кладовище для поховання нижніх чинів, що померли у київських шпиталях. На місці сучасного Інституту проблем міцності НАН України у 1915 році було утворено Братське кладовище, де ховали воїнів, загиблих у Першій світовій війні. Від нього залишився лише недобудований храм-меморіал, який почали споруджувати 1916 року.
Примітки
Джерела
- Жадько В. У пам'яті Києва.-К.,2007.- 468 с.
- Київ. Історична енциклопедія. 1917—2000 рр.
- Проценко П. Історія київського некрополя. — К., 1995
- Квитницкий-Рыжов Ю. Некрополи Киева. — К., 1993
- Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування».