Петраускас Сергій Сігітасович
Сергі́й Сігі́тасович Петра́ускас (18 грудня 1977 року, м. Ічня, Прилуцький район, Чернігівська область — 22 лютого 2021 року, м. Авдіївка, Покровський район, Донецька область) — старший солдат 72-ї окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
Сергій Петраускас | |
---|---|
![]() | |
![]() | |
Загальна інформація | |
Народження |
18 грудня 1977 Ічня, Чернігівська область, Українська РСР, СРСР |
Смерть |
22 лютого 2021 (43 роки) Авдіївка, Покровський район, Донецька область, Україна (вогнепальне поранення) |
Поховання | Ічня |
Псевдо | Ящур |
Військова служба | |
Роки служби | 2014—2021 |
Приналежність |
![]() |
Вид ЗС |
![]() |
Рід військ |
![]() |
Формування | 72 ОМБр |
Війни / битви | |
Нагороди та відзнаки | |
Із життєпису
Батько — литовець, мати — з Ростова-на-Дону. У 1994 році закінчив середню школу № 1 ім. Степана Васильченка в Ічні. Строкову службу проходив у Національній гвардії, в містах Харків, Чугуїв, Дніпропетровськ, Павлоград. Після завершення служби працював автоелектриком в Ічнянському АТП, згодом — у Києві: 4 роки пожежником та столярем на будові. Був учасником двох Майданів: Помаранчевої революції та Революції гідності, член Всеукраїнського об'єднання «Майдан».
В березні 2014 року мобілізований, служив у 2-му взводі 6-ї роти 2-го батальйону 1-ї окремої танкової бригади. Навчання проходив під Миргородом.
Учасник Антитерористичної операції на сході України та Операції об'єднаних сил на території Луганської та Донецької областей з 2014 року, учасник боїв за Луганський аеропорт, Авдіївку, на Світлодарській дузі. В цій же бригаді, спочатку сапером, пізніше розвідником, служив і молодший брат Олександр, котрий пішов добровольцем.
Після фронту Сергій служив за контрактом у Ічнянському райвійськкоматі, в жовтні 2020 року уклав контракт із 72-ю окремою бригадою.
Загинув 22 лютого 2021 року, поблизу шахти «Бутівка», під час ворожого обстрілу позицій Збройних сил.
Похований 25 лютого, на міському цвинтарі Ічні, поруч з батьком. Залишилися мати, дружина, дві доньки та син.
Нагороди та вшанування
- Указом Президента України № 149/2021 від 7 квітня 2021 року «за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України» — нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно)[1].
Див. також
Примітки
- Указ Президента України №149/2021 «Про відзначення державними нагородами України». https://www.president.gov.ua/. Процитовано 12 квітня 2021.
Джерела
- Загиблі герої лютого 2021: пам'ятаймо про їхній подвиг
- Загиблі на фронті в лютому 2021-го: обличчя й історії 11 героїв
- Захисники, які загинули в лютому…