Салій Іван Миколайович
Іва́н Микола́йович Салій (2 листопада 1943, Іржавець, Ічнянський район — 26 вересня 2020, Київ) — український громадський діяч, співзасновник сучасної Києво-Могилянської академії, народний депутат України І та ІІІ скликань, у 1992—1993 роках — представник Президента України у місті Києві — голова Київської міської державної адміністрації. Член ЦК КПУ в 1990—1991 р. Кандидат економічних наук. Член Національної спілки журналістів і Національної спілки письменників України.
Іван Салій | |
---|---|
![]() Іван Салій | |
в. о. заступника голови КМДА | |
2006 — 2008 | |
Представник Президента України у Києві — голова КМДА | |
1992 — 1993 | |
Попередник | посада утворена |
Наступник | Леонід Косаківський |
Народився |
2 листопада 1943 с. Іржавець, Ічнянський район, Чернігівська область, Українська РСР, СРСР |
Помер |
26 вересня 2020 (76 років) Київ |
Похований | Байкове кладовище |
Виборчий округ | Київ |
Відомий як | економіст, політик |
Громадянство |
![]() ![]() |
Національність | українець |
Освіта | НТУУ КПІ ім. Ігоря Сікорського |
Політична партія | КПРС |
У шлюбі з | Салій Валентина Петрівна |
Професія | Економіст |
Релігія | Православ'я |
Нагороди | |
Підпис |
![]() |
![]() | |||
---|---|---|---|
1-го скликання | |||
Позафракційний | 15 травня 1990 | — | 18 червня 1992 |
![]() | |||
3-го скликання | |||
Фракція партії «Єдність» | 5 липня 2000 | — | 14 травня 2002 |
Біографія
Народився 2 листопада 1943 року в селі Іржавець Ічнянського району Чернігівської області у селянській родині.
Має вищу освіту, кандидат економічних наук, захистив дисертацію на тему «Розвиток управління соціально - економічним комплексом великого міста (на прикладі Києва)», розробив авторський курс «Муніципальна власність».
Родина
Дружина - Салій Валентина Петрівна, 1947 року.
Має двох синів.
Освіта
У 1961 році закінчив Смілянський технікум харчової промисловості, трудову діяльність розпочав теплотехніком, слюсарем та начальником зміни на цукрових заводах Черкаської та Київської областей.
У 1972 році закінчив Київський політехнічний інститут на факультеті Хімічного машинобудування, за фахом — інженер - механік. Також закінчив вищу партійну школу при ЦК КПУ.
Кар`єра
1962 - 1965 рр. - проходив військову службу на Балтійському флоті. Член КПРС з 1965 року.
197 - 1975 рр. - працював майстром, начальником виробничо - диспетчерського бюро котельного цеху заводу «Ленінська кузня».
1975 - 1979 рр. - перебував на партійній роботі.
1975 року - інструктор.
1976 року - завідувач промислово - транспортного відділу Подільського райкому Компартії України.
1979 року - головний інженер дослідного заводу торговельного машинобудування ВО «Київторгмаш».
З серпня 1979 року по грудень 1982 року - другий секретар Подільського райкому партії міста Києва.
1982 року - заступник завідувача відділу машинобудівної та хімічної промисловості Київського міського комітету КПУ.
У грудні 1983 року по 1990 рік - перший секретар Подільського райкому КПУ в місті Києві.
1990 - 1992 рр. - голова Подільської районної ради народних депутатів та Подільського райвиконкому, депутат Верховної Ради України першого скликання.
Балотувався на посаду голови виконкому Київради І скликання - 1990 - 1994 рр. , проте набрав лише 15 голосів із 300 і не був обраний[1]
З 20 березня 1992 року[2] по 12 квітня 1993 року[3] - представник Президента України у місті Києві, голова Київської міської державної адміністрації.
В 1993 році - префект університету «Києво-Могилянська академія».
1995 - 1996 рр. - після звільнення на громадській роботі, працював керівником Контрольної служби Президента України .
1996 - 1997 рр. - радником Прем'єр-міністра України.
1997 - 1998 рр. -був Президентом Асоціації народних депутатів .
1998 року - керівник Центру розвитку міст, першим заступником виконавчого директора Асоціації міст України.
У березні 1998 року - кандидат в народні депутати України (виборчий округ № 220, зайняв 2-ге місце).
1999 - 2000 рр. - заступник голови Київської міської державної адміністрації, голова Комітету транспорту КМДА.
Заслужений працівник транспорту України - грудень 2000 року.
З липня 2000 року по травень 2002 року - народний депутат України (член фракції ПРП «Реформи-Конгрес» липень 2000 року по квітень 2001 року, позафракційний - квітень - травень 2001 року.
Член групи «Трудова Україна» травень - листопад 2001 року.
Орден "Знак Пошани". Почесна грамота КМ України - грудень 2001 року.
Член парламентського Комітету з питань будівництва, транспорту і зв'язку.
У червні 2002 року по листопад 2003 року - заступник голови Київської міської державної адміністрації, начальник Головного управління транспорту.
Орден "За заслуги" III ст. - червень 2003 року.
З грудня 2003 року по жовтень 2004 року - перший заступник Міністра транспорту України у зв'язках з Верховною Радою України[4][5].
2004 - 2005 рр. - довірена особа кандидата на посаду Президента України Віктора Ющенка в ТВО № 225.
У березні 2006 року - кандидат у народні депутати України від Громадянського блоку «Пора—ПРП», № 308 в списку (блок до парламенту не пройшов).
З квітня 2006 року - депутат Київської міської ради від «Громадянського блоку ПОРА-ПРП».
З травня 2006 року - радник Київського міського голови — виконуючий обов`язків заступника голови Київської міської державної адміністрації (основні функції та напрямки роботи — Головне управління транспорту, зв'язку та інформатизації).
Голова Громадського об'єднання «Вибір», Президент благодійного Фонду Івана Мазепи, Президент Громадської організації «Енергополіс».
З 2008 року - голова Асоціації «Всеукраїнський союз виробників будівельних матеріалів та виробів».
З 2009 року - голова Комітету підприємців-виробників будівельних матеріалів та виробів при Торговельно-промисловій палаті України.
Автор книг: "Я повертаюсь" (1993 року), "Як подолати кризу та приниження? Дещо про реґіональну політику України" (1998 року).
Захоплення- систематизація та конспектування праць з проблематики м.Києва та міст України, городництво.
Помер 26 вересня 2020 року у місті Києві[6].
Творчість
Книги
- «Я повертаюсь» (1993),
- «Як подолати кризу та приниження? Дещо про регіональну політику України» (1998),
- «Обличчя столиці в долях її керівників» (2003),
- навчальний посібник «Українські міста: питання власності і муніципального управління» (2001),
- літературно-документальне видання «Крах партійного колоса» (2007),
- «Іржавець — моє рідне село» (2009).
Автор дванадцятисерійного телевізійного проекту «Обличчя столиці в долях її керівників» (2003).
Відзнаки
- 1986 рік — «Знак Пошани».
- 2000 рік — «Заслужений працівник транспорту України»[7].
- 2001 рік — нагороджено Почесною грамотою Кабінету Міністрів України з врученням пам'ятного знака за вагомий особистий внесок у забезпечення розвитку місцевого самоврядування і сумлінну працю.
- Нагороджено орденом Святого Рівноапостольного князя Володимира Великого ІІІ-го ступеня.
- У 2003 році за сумлінну працю, вагомий особистий внесок у розвиток цивільного будівництва, дострокове введення в дію станцій «Академмістечко» і «Житомирська» Святошино-Броварської лінії Київського метрополітену нагороджено орденом «За заслуги» III ступеня[8].
- Рішенням Президії Міжнародної Кадрової Академії нагороджено золотою медаллю «За ефективне управління» за особистий внесок у створення прогресивних управлінських структур та розвиток сучасної інфраструктури міста Києва.
- Відзнака Президента України — ювілейна медаль «25 років незалежності України» (2016)[9].
Примітки
- Вечірній Київ. — 1993. — 29 травня.
- Указ Президента України від 20 березня 1992 року № 171 «Про призначення Представника Президента України у місті Києві»].
- Указ Президента України від 12 квітня 1993 року № 118/93 «Про звільнення Представника Президента України у місті Києві».
- Указ Президента України від 16 грудня 2003 року № 1438/2003 «Про призначення І. Салія першим заступником Міністра транспорту України у зв'язках з Верховною Радою України»
- Указ Президента України від 24 вересня 2004 року № 1131/2004 «Про звільнення І. Салія з посади першого заступника Міністра транспорту України у зв'язках з Верховною Радою України»
- Помер Іван Салій - колишній голова КМДА. ФАКТИ ICTV. 27 вересня 2020. Процитовано 25 жовтня 2020.
- Указ Президента України від 28 грудня 2000 року № 1387/2000 «Про відзначення державними нагородами України працівників підприємств, установ і організацій міста Києва»
- Указ Президента України від 9 червня 2003 року № 501/2003 «Про відзначення державними нагородами України працівників акціонерного товариства "Київметробуд"»
- Указ Президента України від 19 серпня 2016 року № 336/2016 «Про нагородження відзнакою Президента України — ювілейною медаллю «25 років незалежності України»»
Джерела
Посилання
- Помер перший голова КМДА Іван Салій: що про нього відомо /24-канал, 27.09.2020/
- Помер колишній голова КМДА /Главред, 27.09.2020/
- Київ. Історична енциклопедія. 1917—2000 рр.
- Косовська Лана. Вершити долю столиці киянам не дано чи не дають? // Дзеркало тижня. Україна. — 2003. — № 29. — 1 серпня. Архівовано з першоджерела 30 квітня 2015.
- Обличчя столиці в долях її керівників / Іван Салій; [ред. В. Ковалинський]. — К.: Довіра, 2008. — 599 с. — ISBN 978-966-507-226-3.
- Офіційна сторінка Івана Салія
- Хто є хто в Україні — Салій Іван Миколайович
- Салій І. М. Обличчя столиці в долях її керівників / Іван Салій ; ред. В. Ковалинський. — Київ: Довіра, 2008. — 608 с.
- І. Салій про стратегію розвитку Києва. (рос.)