Січинський Денис Володимирович
Дени́с Володи́мирович Січи́нський (2 жовтня 1865, Клювинці, тепер Гусятинський район, Тернопільська область — 26 травня 1909, Станиславів) — український композитор і хоровий диригент, перший професор музики у Королівстві Галичини та Володимирії, музично-громадський діяч, педагог. Автор музики до пісні-маршу «Не пора», одного з найпопулярніших українських гімнів початку XX століття на слова Івана Франка.
Січинський Денис Володимирович | |
---|---|
![]() Зображення | |
Основна інформація | |
Дата народження | 2 жовтня 1865 |
Місце народження | с. Клювинці, Гусятинський повіт, Королівство Галичини та Володимирії, Австрійська імперія |
Дата смерті | 26 травня 1909 (43 роки) |
Місце смерті | Станиславів, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорська імперія |
Поховання | |
Громадянство |
![]() ![]() |
Національність | українець |
Професії | композитор, педагог, хормейстер, громадський діяч |
Освіта | Львівська національна музична академія імені Миколи Лисенка |
Звання | професор музики |
![]() |
Життєпис
![](../I/%D0%9D%D0%B0%D0%B4%D0%B3%D1%80%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D0%BA_%D0%94._%D0%A1%D1%96%D1%87%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%B3%D0%BE.JPG.webp)
Народився 2 жовтня 1865 року в с. Клювинці[1] (Королівство Галичини та Володимирії, Австрійська імперія, тепер Гусятинський район, Тернопільська область, Україна). Рано втратив батьків.[2]
Основи музичних знань Денис Січинський здобув у Тернопільській класичній гімназії, після закінчення якої[3] у 1888 році[2] вступив на правничний та теологічний факультети Львівського університету, але музичну освіту завершив у Львівській консерваторії (1892).
Після завершення студій переїхав до Коломиї, де заснував чоловічий вокальний квартет. Потім працював учителем гри на фортепіано, диригентом хорів у Бережанах та інших містах Західної України,[2] також Станиславові, Перемишлі (диригент у 1895—1896[4]). Ще — капельмайстером оркестру при сирітському притулку в Дроговижі[2] як організатор і диригент хорів співацького товариства «Боян» (засноване 1891 р.).
Денис Січинський був надзвичайно талановитим, став першим композитором у Галичині, однак «жити з музики» було не легко, тому його життя було досить важким. Позбавлений засобів для існування, Денис Січинський змушений був братися до будь-якої роботи — переписувати ноти, аранжувати популярні твори, керувати хором, військовим оркестром, давати уроки, лекції, працювати рахівником, бухгалтером, капельмейстером у сирітському притулку. Працював у Львові, Саме львівському «Боянові» композитор присвятив свої два великих твори: в'язанку народних пісень «Було не рубати зеленого дуба» і кантату «Дніпро реве». 1894-го Денис Січинський брав участь у створенні у Львові комітету для збирання й публікації українських народних пісень.[5]
1902 року заснував у Станиславові першу музичну школу, організовував сільські хори. Один з ініціаторів Союзу Співочих і Музичних Товариств Галичини (1903).
Помер Денис Січинський від зараження крові (сепсису)[2] 26 травня 1909. Похований у меморіальному сквері Івано-Франківська. Лише після смерті композитора громадськість усвідомила, якої втрати зазнала.
Вшанування пам'яті
- 1956 року була видана перша музикознавча праця про життєвий і творчий шлях композитора. Автор — доктор мистецтвознавства Стефанія Павлишин.
- На честь композитора Дениса Січинського названа вулиця в Івано-Франківську, в Тернополі та вулиці в інших містах України.
- До 100-літнього ювілею Січинського завдяки ініціативі Андрія Ставничого та за підтримки дирекції Станіславському музичному училищу присвоїли ім'я Дениса Січинського. Це — один із провідних навчальних закладів України, потужний осередок культури та мистецтва Прикарпаття, що виховує справжніх фахівців, яскраві творчі особистості, національно-свідомих громадян — патріотів своєї держави.
- До 125-річного ювілею Дениса Січинського було підготовлено розлогу програму з творів композитора. Відбулася науково-теоретична конференція, на якій виступили викладачі Львівської консерваторії професори Стефанія Павлишин, Марія Бойко, доценти Любомира Яросевич, Юрій Ясіновський та викладачі Івано-Франківського музичного училища.
- У меморіальному сквері Івано-Франківська встановлено пам'ятник на його могилі, виконаний у формі кобзи.
- У жовтні 2015 року музична громадськість Івано-Франківська і України, музичне училище, що назване ім'ям Дениса Січинського, відзначили 150-річний ювілей композитора. Проведено ювілейну академію в Івано-Франківській обласній філармонії, відбулися концерти, де звучали твори композитора, вшанування, пам'ятні урочистості. А біля могили композитора відбулася панахида, яку відправив о. Зіновій Касько за участю хорового колективу.
- У рамках святкування 150-ліття маестро відбулося вручення премії імені Дениса Січинського, яку цього року отримав хор «Галицькі передзвони». Начальник управління культури, національностей та релігій Івано-Франківської ОДА Володимир Федорак привітав хор в особі його художнього керівника і диригента Ігоря Дем'янця. Слово про Д. Січинського виголосив викладач музичного училища кандидат мистецтвознавства Ігор Глібовицький.
Творчість
- Опери:
- «Роксоляна» — історична опера (1908).
- Кантати:
- «Дніпро реве» (1892),
- «Кантата». Його преосвященству Єпископові Станиславівському о. Др. Григорію Хомишину,
- «Лічу в неволі» (1902, слова Тараса Шевченка),
- «Минули літа молодії» — 30 березня 1907 композитор створив хоровий твір на слова Тараса Шевченка . Посвята на рукопису така: «В. пов. Нусі Тисовецькій на спомин від автора». Твір цей довгі роки вважався втраченим.
- Солоспіви:
- «Дума про Нечая» (Слова народні);
- «Кілько дум то переснилось» (Слова У. Кравченка);
- «Пісне моя» (Слова І. Франка);
- «Із сліз моїх» (Слова Г. Гейне, переклад А. Кримського);
- «Не співайте мені тої пісні» (Слова Лесі Українки) та інш.
- Хори на слова Тараса Шевченка, Івана Франка та ін.
- «Не пора» (Слова І. Франка);
- «Чом, чом, земле моя» (Слова В. Лебедєвої);
- «Непереглядною юрбою» (Слова І. Франка);
- «Січ в поході» (Слова В. Лебедєвої) та інш.
- Духовні твори.
- Збірка обробок народних пісень.
- Пісні для дітей.
- Фортепіянні мініатюри.
Примітки
- Баб'як П., Головин Б. Пиндус Б. Січинський Денис Володимирович // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 266. — ISBN 978-966-528-279-2.
- Стех Я. Піснею до серця, серцем до України… — С. 5.
- Тернопільська гімназія, що дала світу геніїв
- Іван Смолинський — диригент і математик
- Денис Січинський (1865—1909)[недоступне посилання з липня 2019]
Джерела
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж—Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995.
- Жадько В. Український некрополь. — К., 2005. — С. 290.
- Павлишин С. Д. В. Січинський. — К., 1956. — 34 с.
- Павлишин С. Денис Січинський. — К. : Муз. Україна, 1980. — 48 с.
- Стех Я. Піснею до серця, серцем до України // Вільне життя плюс. — 2016. — № 43 (15779) (3 черв.). — С. 5. — (Славні земляки).
Посилання
- Січинський Денис Володимирович // Шевченківська енциклопедія: — Т.5:Пе—С : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський.. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — С. 782-783.
- Січинський Денис // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1965. — Т. 7, кн. XIV : Літери Сен — Сті. — С. 1752. — 1000 екз.
- Ноти та біографія Дениса Січинського.
- Глібовицький Ігор. Музичне училище вшановує Січинського // Галичина. — 2015. — 10 жовтня.
- Денис Січинський // Портал «Українські пісні».
- Денис Січинський. Присвята до 150-річчя youtube 02.10.2015
- Юлія Овсяник. Дизьо Січинський — вразливий талант // Zbruć.
- Живе душа його в музиці.
- Інформаційний портал Гусятина[недоступне посилання з липня 2019].
- Турянська Олександра. Мій Січинський (До 150-ліття маестро) // Галичина. — 2015. — 30 верес.
- Урочистості з нагоди 150 річчя Д Січинського youtube 05.10.2015